Įrodėme, kad DNR iš tikrųjų yra gyvybės programinė įranga.
Biologinis ir skaitmeninis pasaulis yra visiškai analogiški.
Pats DNR kodas yra toks skaitmeninis, beveik toks pat, kaip kompiuterio atmintis.
Visiškai analogiški.
DNR kodas yra toks skaitmeninis, tai gyvybės programa...
Mokslininkai priėjo prie nuostabios išvados,
kad mūsų kūnuose yra skaitmeninis kodas.
„Microsoft“ įkūrėjas Billas Geitsas Tviteryje paskelbė:
„DNR yra pažangesnė už bet kokią kada nors sukurtą programinę įrangą.“
Pagalvokite, juk programas kuria labai sumanūs programuotojai.
Kuo sudėtingesnis kodas, tuo protingesnis turi būti jo autorius.
Taigi klausimasi: jei mūsų DNR yra sudėtingesnis
už bet kurią žmogaus sukurtą programinę įrangą,
iš kur jis atsirado?
Ar įmanoma, kad jis buvo sukurtas be autoriaus?
Užprogramuotas be programuotojo?
Materialistai taip mano, remdamiesi neodarvinizmu,
šiuolaikine darvinistinės evoliucijos versija.
Styvenas Majeris, NY Times bestselerio „Darvino abejonė“ autorius, paaiškina:
Pagal neodarvinizmą, nauja genetinė informacija atsiranda
dėl atsitiktinių mutacijų nukleotidų grandinės išsidėstyme DNR molekulėje.
Jei tie atsitiktiniai pokyčiai naudingi, jie perduodami ir išsaugomi,
o jei tokių pokyčių išsaugoma ir perduodama daug, jie kaupiasi
ir lemia reikšmingus organizmo formos pokyčius.
Tai lyg sakyti: kai šis žaidimas internete vis nusikopijuodavo su klaidomis,
o žaidėjai vis dalindavosi mutavusiomis versijomis, ankstesnes ištrindami,
galiausiai tas juodai baltas žaidimas virto tokiu strateginiu žaidimu...
Na jau ne! - sakysite...
Jei žinome, kad kompiuterinės klaidos nesukurs naujo 3D žaidimo,
kiek protinga tikėti, kad sutrikimai,
kopijavimo klaidos mūsų DNR kode gali sukurti naujus organizmus?
Ar tikrai atsitiktinės DNR mutacijos galėtų sukurti tai?...
Tai?
O kaip dėl šito?
Ir tai?
Arba tai?..
Viskas, ką žinome apie programinę įrangą,
rodo, kad atsitiktiniai pokyčiai tikslingo kodo dalyje
sugadintų šią informaciją gerokai anksčiau,
nei atneštų kažkokių naujų funkcijų.
Ir tai yra paaiškinimo, kaip atsiranda nauja genetinė informacija,
pasitelkiant mutacijų ir natūralios atrankos mechanizmą, problema.
DNR informacija yra tipografinė arba skaitmeninė.
Yra daugybę kartų daugiau būdų
simbolius išdėstyti neteisingai, negu teisingai.
Pradėję atsitiktinai juos keisti,
neišvengiamai įkrisite į nefunkcionuojančių variantų bedugnę,
gerokai anksčiau, nei sukursite ką nors iš esmės naujo.
Tad kiek neįtikėtina,
kad atsitiktiniai genetiniai pokyčiai sukurtų ką nors naujo?
Kad ir nesudėtingą baltymo struktūrą su nauja funkcija?
Vienas mokslininkas atliko eksperimentus, kurie leido jam apskaičiuoti tikimybę.
Ir tikimybė mažoka... Tiesą sakant, praktiškai neįmanoma.
Sietle susitikome su molekuliniu biologu Daglu Aksu.
Dirbdami laboratorijoje klausėme,
kokia tikimybė atsitiktinai gauti funkcionalų baltymą.
Atlikdami eksperimentus ir skaičiavimus
nustatėme, kad jie yra nepaprastai reti.
Tikimybė tėra tik viena iš 10-ties 74-uoju laipsniu.
Įsivaizduokite, kad kažkas
paslėpė 1 atomą kažkur Paukščių tako galaktikoje,
o jūs, užrištomis akimis, turite jį surasti.
Ir ši tikimybė būtų didesnė negu 1 baltymo atsiradimo atsitiktinai.
Axe'as apskaičiavo tikimybę, kad iš visų mutacijų, vykusių
visose gyvybės formose, gyvavusiose Žemėje per milijardus metų,
negalėjo atsitiktinai atsirasti nė viena
nauja veikiančio baltymo struktūra.
Nė viena! Nulis.
Nepamirškite, reikia tūkstančių skirtingų baltymų,
norint sukurti bet kokią sudėtingą gyvybę,
taip pat ir žmogų.
Daugelis šių baltymų yra unikalūs kiekvienai gyvybės formai.
Taigi, nuo neįtikėtino pereiname prie neįmanomo.
Svarbiausia, kad mutacijų ir natūralios atrankos mechanizmas
paprasčiausiai neturi kūrybinės galios
generuoti naujos informacijos,
reikalingos sukurti naujiems organizmams gyvybės istorijoje.
Jei materialūs mutacijų ir natūraliosios atrankos procesai
nepajėgūs sukurti gyvybei reikalingos biologinės informacijos,
tai iš kur ji atsirado?
Mūsų pasikartojanti patirtis, kaip nurodė pats Darvinas,
yra pagrindas moksliniam samprotavimui apie praeitį.
Taigi, kai matome skaitmeninę informaciją programose
ar pastraipą knygoje ir prieiname tos informacijos šaltinį,
visada atrandame protą, o ne materialų procesą.
Tai dalis to, ką žinome stebėdami mus supantį pasaulį,
kad informacija visada kyla iš protingo šaltinio.
Taigi šias žinias galime pritaikyti istorinės biologijos klausimui.
Ir kai matome, kad informacija yra gyvybės pagrindas,
prieiname išvadą, kad geriausias tos informacijos
kilmės paaiškinimas taip pat yra protas.
Tai yra sąmoningas veikėjas,
o ne betikslis materialus procesas.
Kai pateikiami įrodymai, prieštaraujantys neodarvinizmui,
dauguma mokslininkų įsikibę laikosi tikėjimo aklu evoliucijos procesu,
neigdami tai, ką atrado mokslas:
kad gyvybės pagrinde egzistuoja toks sudėtingas ir pažangus kodas,
kuris prieštarauja atsitiktinumui.
Jie nepalieka vietos galimybei, kad mus sukūrė intelektas,
daug didingesnis už genialiausius programuotojus.
Vietoj to jie pasirenka apriboti savo tyrimus
griežta materialistine pasaulėžiūra.
Kaip Tu reaguosi šių įrodymų akivaizdoje?..
Mes nesame materialistai.
Mes matome žmogaus sielą.
Patiriame meilę.
Gyvename su tikslu.
Kovojame už teisybę.
Esame tylioji dauguma ir daugiau nebetylėsime.