Šiandien apžvelgsiu moksliškai patvirtintus eucharistinius stebuklus,
o vėliau parodysiu, kaip viena detalė,
rasta kiekviename tyrime, susijusi net su
Turino drobule.
Pirmasis kada nors užfiksuotas eucharistinis stebuklas įvyko
Lančane, Italijoje, VIII a. pradžioje.
Miesto vienuolyne gyveno
kunigas, kuris abejojo, ar duona ir
vynas tikrai gali tapti Jėzaus Kūnu ir Krauju.
Vieną dieną jis aukojo Mišias ir
konsekracijos momentu, kai kunigas ištarė žodžius: "Tai
mano Kūnas...", "tai mano Kraujas...", ostija tarp jo
pirštų regimai pavirto gyvu kūno audiniu, o vynas -
šviežiu krauju. Žinoma, tai sena istorija, tikrai labai
sena, ir ją būtų lengva atmesti
kaip mitą be įrodymų, jei ne faktas, kad
apvalus kūno gabalėlis ir kraujas,
kuris sukrešėjo į penkis atskirus krešulius, buvo
saugomi monstrancijoje daugiau nei tūkstantį
metų, o 1970 m. šis vyras juos išėmė ir ištyrė.
Dr. Odoardo Linoli, patologas ir chemikas, atliko
išsamų klinikinį tyrimą laboratorinėmis sąlygomis, padedamas
Sienos universiteto daktaro Ruggiero Bertelli.
Jų išvados buvo stulbinančios.
Kūnas buvo žmogaus širdies raumuo iš
miokardo, kairiojo skilvelio, o
kraujo grupė buvo AB teigiama.
Įsidėmėkite šią detalę, nes ji svarbi norint suprasti,
kaip susiję įrodymai iš visų šių eucharistinių stebuklų.
Dar labiau neįtikėtina tai, kad baltymai, mineralai
ir jų santykis kraujyje atitiko
šviežią žmogaus kraują, nors jis buvo laikomas
nesandariame inde 1200 metų.
Mėginiuose taip pat nebuvo jokių konservantų ir
jokių gedimo požymių.
Be to, Linoli padarė išvadą, kad tik įgudęs anatomas
galėtų atlikti tokį tobulai apvalų pjūvį
iš žmogaus širdies – tai buvo neįsivaizduojama VIII amžiuje.
Šiandien relikvijos saugomos toje pačioje
monstrancijoje virš didžiojo Šv. Pranciškaus
bažnyčios altoriaus, kur apšviestas kūno audinys
vis dar išlaiko natūralų rausvą atspalvį.
Nors šis tyrimas buvo atliktas pagal griežtus
mokslinius kriterijus, skeptikas galėtų apkaltinti
mokslininkus melu.
Juk Linoli žinojo, kad
tyrinėja tariamą stebuklą, be to, pats buvo katalikas.
Tai, žinoma, nepaneigia stebuklo, bet jei
esate skeptiški, palaukite, kol pamatysite
kitą eucharistinį stebuklą.
Šis įvyko ne tolimoje praeityje,
o vos prieš 30 metų Buenos Airėse, Argentinoje.
10-ojo dešimtmečio pradžioje Buenos Airių Švč. Mergelės Marijos
parapijoje buvo pranešta apie keletą
paslaptingų įvykių, susijusių su Eucharistija.
Vieną vakarą po Mišių bažnyčios gale
buvo rasta purvina, numesta ostija.
Laikydamasis bažnytinio protokolo, vietos klebonas įdėjo ją
į vandenį ir užrakino tabernakulyje, kad ištirptų.
Štai kaip atrodo eucharistinė ostija, dvi dienas
pabuvojusi vandenyje.
Nekonsekruota ostija, kad būtų aišku.
Tačiau kai tėvas Alejandro, Švč. Mergelės Marijos parapijos klebonas,
vos po kelių dienų nuėjo patikrinti
ostijos, štai ką jis rado.
Ji pavirto į tai, kas atrodė kaip kruvinas kūno audinys.
Jis nedelsdamas pranešė arkivyskupui, kuris nurodė padaryti šią nuotrauką.
Beje, tuometinis Buenos Airių arkivyskupas buvo Jo Ekscelencija Jorge
Bergoglio – būsimasis popiežius Pranciškus.
Po kelerių metų jis pavedė neuromokslininkui dr. Ricardo Castañónui
Gómezui, užkietėjusiam ateistui, vadovauti griežtam
moksliniam tyrimui.
Mėginiai buvo anonimiškai išsiųsti į laboratorijas skirtingose pasaulio šalyse.
Vienas ekspertas, dr. Fredericas Zugibe, patologas ir
kardiologas iš Kolumbijos universiteto, pranešė, kad gauti
mėginiai buvo žmogaus širdies audinys iš kairiojo skilvelio.
Ir ne šiaip žmogaus širdies audinys, o gyvas
žmogaus širdies audinys.
„Štai čia ląstelių branduoliai, ir jie tikrai gerai išsilaikę.“
„Tai asmuo, patyręs didžiulį stresą, tarsi
būtų mušamas arba dustų.“
Iš pradžių tai gali atrodyti labai keista,
bet iš tikrųjų tai puikiai dera su tuo,
ką mes, katalikai, tikime esant tiesa apie Eucharistiją.
Daugiau apie tai – vaizdo įrašo pabaigoje.
Vėlgi, nustatyta AB teigiama kraujo grupė.
AB teigiama grupė ne tik yra viena
rečiausių pasaulyje –
ją turi mažiau nei keturi procentai žmonių, –
bet būtent ji rasta kiekviename
ištirtame eucharistiniame stebukle.
Maža to, 2024 m. atliktas
Turino drobulės, kurią daugelis
tikinčiųjų laiko tikrąja Jėzaus įkapių
drobule, tyrimas parodė, kad ji sutepta
AB teigiamos grupės krauju.
Prisiminkite, kad dr. Zugibe nieko nežinojo apie
šį mėginį, kai jį gavo.
Tyrimus jis atliko visiškai anonimiškai, o kai
sužinojo, kad mėginys paimtas
iš konsekruotos eucharistinės ostijos, nutilo
ir paprasčiausiai tarė: „Ši širdis buvo gyva
tą akimirką, kai buvo paimtas mėginys.“
„Žinote, esu parašęs daugiau nei 100 straipsnių apie kardiologiją.
Širdis yra ta sritis, kurią tikrai išmanau.“
Jei abejojate, prisiminkite, kad šis tyrimas atliktas
visiškai anonimiškai ir jam vadovavo užkietėjęs ateistas.
Tačiau jo eucharistinių stebuklų tyrimai tuo nesibaigė,
ir galiausiai jie pakeitė jo gyvenimą.
Kad tai pamatytume, turime šiek tiek persikelti į priekį.
Vos po 10 metų per parapijos rekolekcijas
Tiksloje, Meksikoje, du kunigai ir vienuolė
dalijo Šventąją Komuniją, kai įvyko kai kas nepaprasto.
Vienuolė, patarnavusi kaip ekstraordinarinė dalytoja, atsisuko
į šalia esantį kunigą su ašaromis akyse.
Iš konsekruotos ostijos, buvusios komuninėje, kurią ji
laikė, pradėjo sunktis tamsiai raudonas skystis.
Vietos vyskupas Alejo Zavala Castro nedelsdamas atvyko
to pamatyti.
Jis paėmė ostiją ir sušaukė teologinę
komisiją įvykiui ištirti.
2009 m. jis pakvietė dr. Gómezą vadovauti
išsamiai mokslinei analizei.
Per trejus tyrimų metus teismo medicinos ekspertai atliko
daugybę nepriklausomų studijų.
Patvirtinta, kad rausva medžiaga yra žmogaus kraujas,
AB teigiamos grupės, turintis hemoglobino ir žmogaus DNR.
Tačiau paslaptinga tai, kad jiems nepavyko nustatyti DNR sekos.
Tai svarbi detalė, nes vėliau
parodysiu, kaip tai dera su
tuo, ką Katalikų Bažnyčia visada labai konkrečiai
mokė apie Jėzų.
Be to, dvi atskiros analizės skirtingais metodais
patvirtino, kad kraujas išsiskyrė iš ostijos
vidaus, atmetant bet kokią išorinio poveikio galimybę.
Pro mikroskopą tyrėjai rado nepažeistus baltuosius ir
raudonuosius kraujo kūnelius bei makrofagus, rodančius gyvą audinį.
Mėginys identifikuotas kaip miokardas – širdies raumuo,
žmogaus širdies audinys.
Po išsamaus patikrinimo vyskupas Zavala Castro 2013 m. oficialiai paskelbė
šį įvykį eucharistiniu stebuklu.
Taigi, atlikęs ne vieną, o du griežtus
mokslinius eucharistinių stebuklų tyrimus, kurių abiejų
rezultatai buvo tokie patys: AB teigiama kraujo grupė,
gyvas žmogaus širdies audinys ir nesekvenuojamas genomas, dr. Ricardo
Castañónas Gómezas buvo taip sukrėstas įrodymų,
kad atsisakė ateizmo ir
atsivertė į katalikybę.
Dabar noriu papasakoti apie tą keistą dalyką su rastu DNR ir
kodėl nepavyko jo išgauti ar nustatyti sekos,
bet pirmiausia turime pažvelgti į dar vieną eucharistinį stebuklą.
Šis įvyko dar visai neseniai.
2013 m. Kalėdų dieną mažoje Legnicos
parapijoje, Lenkijoje, dalijant Komuniją konsekruota ostija netyčia
nukrito ant grindų.
Laikantis bažnytinio protokolo, ji buvo įdėta į vandenį
ir padėta, kad ištirptų, tačiau per kitas
kelias dienas ji pradėjo keisti spalvą, atsirado
tamsiai raudonos gyslos.
Mėginiai buvo išsiųsti teismo ekspertizei, o
rezultatai buvo identiški visiems kitiems patvirtintiems atvejams.
Raudona medžiaga identifikuota kaip žmogaus širdies
audinys, konkrečiai – miokardas iš kairiojo
žmogaus širdies skilvelio; tai labai specifinė
detalė, matoma visais atvejais,
bet netrukus paaiškinsiu plačiau.
Tolesnės analizės parodė aiškius audinių pažeidimo požymius,
sutampančius su didžiuliu stresu ir kančia.
DNR buvo žmogaus, tačiau, nepaisant daugybės bandymų,
nepavyko išgauti DNR genetinio profilio.
Tad kas gi čia vyksta?
Štai vienas mikrolitras žmogaus kraujo.
Tai kiekis šviežio kraujo, kurio užtenka
teismo medicinos laboratorijai, kad visiškai sekvenuotų įprasto
žmogaus genomą.
O kiekviename eucharistiniame stebukle, apie kurį kalbėjome,
buvo prieinama kelis šimtus kartų daugiau
šviežio kraujo.
Tačiau visais atvejais mokslininkams paslaptingai
nepavyko nustatyti jo sekos, kas gali atrodyti keista,
išskyrus tai, kad Jėzus nėra eilinis žmogus.
Skirtingai nei visi kiti žmonės, kurie paveldi DNR
po lygiai iš tėvo ir motinos,
Jėzus buvo pradėtas iš Šventosios Dvasios,
Mergelės Marijos įsčiose - tikras Dievas ir tikras žmogus.
Rasta DNR buvo žmogiška,
tačiau mokslininkų nesėkmė nustatyti jos seką,
nors jie turėjo daugiau nei pakankamai kraujo
tam padaryti, yra ženklas, kad Jėzus yra unikalus.
Galbūt dėl to, kad jis turėjo tik vieną
žmogiškąją gimdytoją.
Šiandien relikvija rodoma viešam garbinimui
Šv. Hiacinto parapijoje, kur tūkstančiai
piligrimų keliauja pamatyti jos patys.
Iki šiol aptarėme kraujo grupę ir jos ryšį su Turino
drobule, taip pat teologinę rasto DNR reikšmę
šiuose stebukluose.
Bet kaip dėl paties audinio?
Kodėl tai visada žmogaus širdies audinys, būtent
iš kairiojo skilvelio?
Kairysis skilvelis yra stipriausia širdies
kamera, atsakinga už deguonies ir maistinių
medžiagų prisotinto kraujo išpumpavimą į visą
kūną, palaikant jo gyvybę.
Iš pradžių man tai buvo neaišku,
bet pasirodo, kad tai sujungia taškus
tarp dviejų esminių teologinių tiesų.
Pirma, mums, katalikams, Eucharistija yra tikėjimo
šaltinis ir viršūnė, tiesiogine prasme Bažnyčios
gyvybės šaltinis.
O Bažnyčia, mes tikime, yra mistinis Kristaus Kūnas.
Mes taip pat tikime, kad Švenčiausioji Jėzaus
Širdis yra Bažnyčios dieviškosios gyvybės
šaltinis ir atgaiva.
Tad iš tikrųjų visiškai logiška, kad kai
Jėzus stebuklingai apsireiškia Eucharistijoje, duonos
pavidalas virsta ne bet kuria jo kūno
dalimi, o būtent jo Švenčiausiąja
Širdimi, ir ta širdies dalimi, kuri atsakinga
už jo brangaus, gyvybę teikiančio kraujo pumpavimą
į Bažnyčios kūną.
O kaip dėl to, kad kiekvienu atveju
kraujas atrodo šviežias, o širdies
audinys gyvas, ir daugeliu atvejų
rodo didžiulio streso ar kančios ženklus? Prie to grįšiu po minutės, bet
pirmiausia turime pažvelgti į dar vieną stebuklą.
Šis įvyko 2008 m. spalį
per sekmadienio šv. Mišias Šv. Antano bažnyčioje Sokulkoje, Lenkijoje.
Per Komuniją konsekruota ostija netyčia nukrito ant grindų.
Moteris, priimanti Eucharistiją, iškart įspėjo
kunigą, kuris atsargiai įdėjo ostiją į
mažą sidabrinį indą su švęstu vandeniu ir užrakino
parapijos seife kartu su taurėmis.
Po savaitės, spalio 19 d., zakristijonė
sesuo Julija Dubovska atidarė seifą, ir tai, ką
pamatė, privertė ją drebėti.
Ostija nebuvo ištirpusi.
Jos centre buvo tamsiai raudoni krešuliai, tarsi
kraujas būtų persisunkęs per baltą paviršių.
Ji pasikvietė kleboną, kuris, apžiūrėjęs ją kartu
su dar dviem kunigais, nedelsdamas susisiekė su arkivyskupu.
Jo nurodymu ostija buvo išimta iš
vandens ir padėta ant balto korporalo.
2009 m. mėginiai buvo išsiųsti dviem histopatologams
Balstogės medicinos universitete.
Atlikę mikroskopinę ir elektroninę analizę, jie nustatė, kad
raudona medžiaga yra agonijos būsenos
gyvo žmogaus širdies audinys.
Taigi, kokia to prasmė?
Eucharistija nėra tik Jėzaus Kūnas ir Kraujas.
Tai Jėzaus aukos ant kryžiaus sudabartinimas,
peržengiantis laiką ir erdvę.
Todėl, kai priimame jį Eucharistijoje,
sutinkame jį vienintelėje jo aukoje ant
kryžiaus už pasaulio išganymą.
Taigi tai ne tik nuoseklu, bet ir
tikėtina, kad kai eucharistiniuose stebukluose
praskleidžiama uždanga, susiduriame su Kristaus Švenčiausiąja
Širdimi – sudaužyta, sumušta, net dūstančia, nes Eucharistija
mums sudabartina jo auką ant kryžiaus.
Taigi, pamatėte, kaip mokslas ne kartą
patvirtino eucharistinių stebuklų autentiškumą.
Tai rodo, jog mokslas nėra tikėjimo priešas.
Priešingai, protas ir tikėjimas veikia išvien,
kad padėtų mums suprasti tiesą.
Ir kai pagalvoji, juk kiekvienos
šv. Mišios yra eucharistinis stebuklas, nes duona
ir vynas kaskart stebuklingai perkeičiami į Jėzaus
Kūną ir Kraują.
Dievas kartais duoda mums nepaprastai matomus ir apčiuopiamus
savo buvimo Eucharistijoje ženklus.
Bet kodėl?
Kad sustiprintų mūsų tikėjimą.
Mūsų tikėjimą, kad kiekvienose Mišiose jis
tikrai yra čia.
Konsekracijos metu duona ir vynas
iš tiesų tampa jo Kūnu ir Krauju,
net jei vis dar atrodo ir yra duonos ir vyno skonio.
Tad kitą kartą dalyvaudami Mišiose prisiminkite šiuos
mokslo įrodytus stebuklus.
O jei kyla abejonių, melskitės šia
malda iš Evangelijos:
„Tikiu, Viešpatie!
Padėk mano netikėjimui!“