Įkvėpta istorinių įvykių ir sesers Liucijos memuarų
1917 m. Portugalija įsitraukė į I Pasaulinį karą.
Ji neseniai buvo tapusi Respublika, įkvėpta liberalių
ir apšvietos vertybių, tad buvo antiklerikalinė.
Šis karas, nors vyko už valstybės ribų, lėmė išplitusį skurdą
ir daugelio kareivių bei civilių žūtį.
Neišsigąsk.
Nusiramink.
Kas tu esi?
Aš esu taikos angelas.
Portugalijos angelas.
Žiūrėk.
Ir neatrodo, kad jie norėtų sustoti.
Manueli!
Mes turėtume melstis.
Aš tikiu.
Turiu vilties.
Ir myliu Dievą.
Aš myliu Dievą.
Melskitės už taiką.
Ačiū.
Profesorius Nicholsas.
- Taip. - Sveiki atvykę.
Prašom atsisėsti. Ji netrukus prie mūsų prisijungs.
Ačiū.
Labas rytas, sese Liucija.
Jėzaus ir Nekaltosios Marijos Širdies.
Taip.
Dėkoju, kad radote laiko šiandien su manimi susitikti.
Labai tai vertinu.
Neįsivaizduočiau be jūsų užbaigtos savo knygos.
Ką tik perskaičiau ir labai vertinu paskutinį jūsų kūrinį.
- Ačiū jums. - Nors...
Nepritariu daugumai jūsų pažiūrų.
Ne, manau, kad nepritariate.
Paskutiniame savo darbe rašėte:
"Visi regėtojai de facto yra nestabilios psichikos. "
Nenorėjau jūsų įžeisti.
Priešingai, mane visada žavėjo priešingos
nei mano nuomonė.
Ką gi, tuomet mes turime kažką bendro.
Man kyla tiek daug klausimų, sesuo Liucija.
Bet pradėsiu nuo akivaizdžiausio.
Jei kas nors dabar Jums pasakytų,
kodėl tai, kas įvyko prieš tiek metų
turėjo nutikti būtent Jums...
kaip atsakytumėte?
Todėl, kad tai buvo būtina.
Būtina?
Kad paskleisčiau Jos žinią.
Tuo metu, žinoma,
negalėjau įsivaizduoti nei jos svarbos,
nei pasekmių.
Buvau vaikas.
O ar gailitės dėl ko nors?
Ar atrodo, kad pasaulis išgirdo dangiškosios taikos žinią?
Hmm.
Tai vienintelis mano apgailestavimas.
Jog nepadariau pakankamai, kad paguosčiau savo Motiną.
Kurią motiną?
Šventąją Motiną?
Almeido, Julio.
22-asis batalionas.
Mirė.
Auch, Eduardo. 22-asis batalionas.
Mirė.
Corsht, Francisco.
34-asis batalionas.
Mirė.
Fernandos, Domingos.
34-asis batalionas.
Mirė.
Gomes, Alberto...
7-asis batalionas, miręs.
Goncalves, Mario, 7-asis batalionas.
Mirė.
O, ne.
- ... 34-asis batalionas. Mirė. - Ne.
O, ne.
Lopezas, Alfredo.
34-asis batalionas.
Mirė.
Martinez, Fernando.
22-asis batalionas.
Švenčiausioji Mergele Marija, visų motinų motina.
Prašau, neleisk jam ištarti jo vardo.
Pažadu, kad daug uoliau dirbsiu Bažnyčios labui ir
skleisiu tikėjimą.
Kaip šeima...
turime atlikti daug atgailos.
Mūsų namai bus pavyzdys Bažnyčiai.
- Tai darysime dėl Dievo. - 22-asis batalionas.
- Bet prašau... - Trūksta.
Tegul Manuelis saugiai grįžta namo.
7-asis batalionas. Mirė.
Rodrigues, Luisas. 34-asis batalionas.
Mirė.
Prašau, Dieve.
Silva, José.
34-asis batalionas. Mirė.
Jie nepaminėjo Santoso.
Sousa, Augusto.
22-asis batalionas.
Dingęs be žinios.
Sveiki, mielieji.
Ką jūs čia veikiate?
Sakiau jam eiti su tėvu Ferreira.
Aha. Gera mergaitė.
Aš eisiu.
- O, gražuolė. - Ačiū, mama.
Fernanda, žiūrėk.
Ačiū. Taip gražu.
Gražu, ar ne?
Mano sūnus!
Mama.
Turime jais didžiuotis.
Šie jauni vyrai kovoja, kad išlaikytų aukštą mūsų šalies garbę.
Bet jie taip pat gina mūsų respubliką.
Jie gina mūsų pažangias
idėjas, kurios išlaisvins mūsų šalį iš feodalinės praeities,
sukurtos neišmanymo ir religinių prietarų.
Visi turime sekti Nuno ir Ernesto pavyzdžiu.
Jūsų gavėnios pasninkas baigėsi, ar ne? Pakelkime tostą už jų garbę.
Joakimai, nupirksiu visiems po gėrimą. Muzika!
Pranciškau!
- Lucija, eik su manimi. - Kodėl?
Šį rytą tau sakiau. Laikas melstis ir prašyti atleidimo.
Ji tik šoko.
Mes pažadėjome Šventajai Mergelei, už Manuelį.
Manau, kad nei Dievas, nei Šventoji Mergelė
nenusimins, jei jauna mergaitė pašoks.
Pažadėjau, jog pasiaukojame, kad jis sugrįžtų namo.
Taip.
Pranciškau. Ateik ir šok. Ateik.
Liucija! Liucija!
Mes atnešėme tau skanėstą!
Tikėjausi, kad ateisit. Esu išalkus.
Bet... mano mama sako, kad šiek tiek alkio naudinga sielai.
Ypač dabar.
Ar teta vis dar pyksta ant tavęs?
Tu nieko blogo nepadarei. Tu tik šokai.
Taip, aš tai žinau.
Bet mama bijo dėl Manuelio.
Ką tai turi bendro su tavimi?
Mama sako, kad turiu atgailauti, kad jis grįžtų namo.
Nagi, eime.
Pasimelskime, kaip ir praėjusį kartą!
Sveika!
- Marija! - Marija!
Kiek girdėjote?
Nežinau. Gal tris.
Sveika!
- Marija! - Marija!
Ar matėte tai?
- Ką? - Ar tai buvo žaibas?
Turime eiti. Bus lietaus.
Bet šviečia saulė.
- Padėkite man surinkti avis. - Bet aš nemačiau jokio žaibo.
Eime.
Eikite! Nagi, pirmyn! Mes turime eiti namo!
- Eikite. Eime. - Eime namo.
Nagi, eime namo.
- Eime! - Mums reikia eiti!
Dar vienas.
Žiūrėkite.
Kas Jūs? Iš kur Jūs atėjote?
Su kuo tu kalbi?
- Ar nematote jos? - Ne.
- Užteks šito pokšto. - Šššš!
Aš atėjau iš Dangaus.
Ar Jūs rimtai iš Dangaus?
Ar aš pateksiu į Dangų?
Dabar ją matau.
O kaip dėl Jacintos?
Taip pat.
- O Pranciškus? - Ką?
Taip pat. Bet...
Ką ji pasakė?
Pasakysiu vėliau.
O mūsų draugė Marija Das Neves?
Ji yra Danguje.
Kodėl atėjote? Ko iš mūsų norite?
Jūs turite grįžti čia,
kiekvieną mėnesį tokiu laiku,
ateinančius šešis mėnesius.
Kasdien melskitės rožinį...
kad į pasaulį ateitų taika...
ir baigtųsi karas.
Pasauliui reikia taikos.
Noriu sužinoti, ką ji apie mane pasakė.
Ar tu pasakei jai apie rožinį?
Ne.
Taigi, ji pasakė. Man reikia daugiau melstis rožinį.
Ji žino viską, net pačius asmeniškiausius mūsų dalykus.
Ar esi tikra, kad ji ant manęs nepyksta?
Sakiau tau nemėtyti akmenų į berniukus iš Boleiros.
Ar manai, kad dėl to jos negirdėjau?
- Žinoma, kad taip. - Bet jie mane sumušė.
- Aš bandžiau pabėgti... - Nustok.
Tai ką dabar darysime?
Ji sakė, kad turime kentėti.
Kodėl?
Nelabai supratau.
Ką mes darome ne taip?
Negaliu sulaukti, kada pasakysiu mamai ir tėčiui.
- Mes negalime niekam pasakyti! - Mes negalime niekam pasakyti!
Bet ji sakė, kad esame jos pasiuntiniai.
Ji atėjo pas mus. Tai mūsų paslaptis.
Nuodėmė - be reikalo minėti Dievo vardą.
Ar reikia sakyti, kad išgalvojai melą?
- Duoki jai laiko pasiaiškinti. - Atleisk man.
Nenorėjau jiems to sakyti, bet...
Bet tai tiesa, mama.
Ji buvo tokia graži.
Ir tokia pat tikra, kaip ir tu.
Jai buvo liūdna dėl karo.
Bet ji sakė, kad labai mus myli.
Ir ji grįš kiekvieną mėnesį apie vidurdienį.
Ją mačiau ne tik aš. Mes visi matėme.
Taip, bet aš jos vis dėlto negirdėjau.
O kas, jei jie sako tiesą?
Tiesą?
Kaip gali būti tokia užtikrinta?
Prieš kelias dienas, Liusė sakė,
kad matė angelą, o Manuelis sužeistas.
Teta, tai tiesa.
Mes ją matėme.
Ir mes jos neįsivaizdavome.
Hmm. Ar ji sakė, kad yra Šventoji Mergelė?
Ji atėjo iš Dangaus.
- Ar ji tai sakė? - Ne.
Ji nesakė, kas ji.
- Tai galėjo būti kas nors kitas. - Tai buvo ji.
Kodėl Dievo Motina iš visų žmonių pasirinktų būtent jus?
- Kuo tu tokia ypatinga? - Marija.
Kaip ji gali būti tokia savimi patenkinta?
Antonijau, tu nesupranti. Iš pradžių tai buvo angelas.
O paskui Manuelis. Dabar - Dievo Motina.
Ji turi nustoti meluoti vien tam, kad atkreiptų mūsų dėmesį.
Aš nemeluoju!
Bet gal...
Aš nežinau.
Ji buvo tikra.
Liucija. Liucija!
Palauk, palauk, palauk.
Jau vėlu. Geriau eikime.
Tai mano kaltė. Neturėjau skaityti
Mergelės apsireiškimo Saletės piemenėliams.
Labanakt.
Labos nakties.
Jacinta, palauk.
- Labanakt. - Labanakt.
Pranciškau, Jacinta.
Jacinta, kuri yra jaunesnė už mane...
buvo daug drąsesnė.
Prašau man atleisti. Aš buvau išsigandusi.
Aš tikrai noriu dar kartą Tave pamatyti.
Liucija, ar viskas gerai?
Ar tu jais tiki?
Aš nežinau.
Jie niekada nemelavo.
Ačiū. O, tėve.
Labai ačiū, kad susisiekėte su manimi.
Liucija man viską papasakojo.
Atleiskite man, tėve. Aš nežinau, kas nutiko Liucijai.
Ji visada turėjo lakią vaizduotę,
bet atrodo, kad nuėjo per toli.
O aš jau tau sakiau, kad meluoti yra nuodėmė.
Tai prieštarauja Dievui.
Dabar sakyk tiesą ir prašyk atleidimo.
Tai nėra melas. Mes ją matėme.
Ir ji liepė mums sugrįžti, kad vėl ją pamatytume.
Kada tai baigsis? Aš atsiprašau.
Kodėl mums kol kas nesusitarus
ir nepripažinus, kad tai, ką sakote, yra tiesa?
Kaip galite būti tokia tikra, kad
moteris, kurią matėte, buvo Mergelė Marija?
Aš tiesiog taip manau.
Žinai, Liucija, galbūt kažkas norėjo tau iškrėsti pokštą.
Arba dar blogiau. Tai galėjo būti velnias.
Kartais velnias mėgsta gundyti tokias jaunas sielas kaip tavo.
Jis dažnai persirengia,
kartais net raminančiais pavidalais,
kad paslėptų savo blogį.
Ačiū, tėve.
Atsiprašau.
Būtų išmintinga uždrausti Liucijai ir jos pusseserėms
grįžti į tą vietą.
Ar tikrai manote, kad ji turėjo velnio viziją?
Net jei tai buvo jos vaizduotės vaisius...
jei apie tai pasklistų žinia, atsižvelgiant į laiką, kuriuo gyvename,
tai gali būti pavojinga.
Daug kas blogai priima viską, kas susiję su religija.
Ačiū, tėve.
Eime. Eime namo.
Liucija.
Ar tai tu?
Ateik čia.
Sveika, Marija, malonės pilnoji. Viešpats su tavimi.
Sveika, Marija, malonės pilnoji.
Sveika, Marija, malonės pilnoji. Viešpats su tavimi.
Tu palaiminta tarp moterų,
ir palaimintas tavo įsčių vaisius, Jėzus.
Sveika, Marija, malonės pilnoji.
Šventoji Marija, Dievo Motina, melski už mus, nusidėjėlius, dabar ir
mūsų mirties valandą. Amen.
Sveika, Marija, malonės pilnoji. Viešpats su tavimi.
Ar kada nors klausėte savęs,
kodėl apsireiškimuose pasirodančios dievybės visada atitinka
tradicinę kultūros, kurioje jos pasirodo, ikonografiją?
Jūsų atveju, kaip ir beveik visų
religinių apsireiškimų atveju, tai neabejotinai yra tiesa.
Ar jums tai neatrodo keista?
Ne.
Jei vadovausiuosi jūsų logika, vadinasi, egzistuoja kelios dievybės.
Arba tai pasąmonė kiekvieno žmogaus troškimą susitikti su dievybe
išverčia į įvaizdžius, kurie priklauso jo konkrečiai kultūrai.
Jūs tai vadinate pasąmone.
Aš Jį vadinu Dievu.
Kuris dėl savo begalinės
išminties apsireiškia tokiu pavidalu, kokio mes tikimės,
kad padėtų mums geriau suprasti.
Taigi manote, kad būtent Dievas pasirinko
netinkamą stigmų atsiradimo ant žmonių delnų padėtį,
o ne iš klasikinės ikonografijos, pavyzdžiui,
paveikslų ir skulptūrų, kuriuos turite, kylanti savitaiga?
Juk žinome, kad Kristaus laikais,
romėnai prie kryžiaus prikalinėdavo žmonių riešus,
o ne delnus.
Profesoriau...
Galiu tik pateikti jums savo liudijimą.
Aš neturiu atsakymų į viską.
Ką aš jums pasakiau? Galite pasirinkti vieną.
Ar norėtumėte duonos?
Ar girdėjai apie Mergelės pasirodymą Liucijai?
- Mergelė. - Labas rytas, mere.
Labas rytas.
- Labas rytas, Marija. - Labas rytas, pone.
- Vaikai. - Labas rytas.
Matau, kad šiemet užauginote nemažai vilnos.
Taip. Turėdami bandą ir derlių, ačiū Dievui, mums netrūksta maisto.
Arba galite pasakyti ačiū jums ir jūsų vyrui už sunkų darbą.
Esate viena iš nedaugelio išsilavinusių šio kaimo gyventojų ir žinau,
kaip jus gerbia už pagalbą vargšams ir ligoniams.
Todėl gandai, kuriuos girdėjau apie jūsų dukters sapnus,
yra, švelniai tariant, keistoki.
Eikite ir pabaikite tai ten, prašau.
Jie taip pat gali būti žalingi kaimui ir jūsų šeimai.
Tai tik vaikų žaidimai. Nieko labai svarbaus.
Jei reikės, būsiu atsargesnė.
Mere, turite mano žodį.
Prašau perduoti vyrui mano linkėjimus.
Aš taip ir padarysiu.
Taigi, jei tai nebuvote nei jūs, nei Pranciškus, nei Jacinta...
kas tai buvo?
Sveikas, tėti.
Galbūt tėvas Ferreira?
Nežinau.
Kas vyksta?
Paklausk savo dukters.
Papasakok, kas nutiko.
Turguje meras sakė, kad būtų protinga stebėti mūsų
dukrą ir visas tas sklindančias nesąmones,
nes kitaip turėsime bėdų.
Mes nepadarėme nieko blogo.
Tau tikrai nereikėtų taip jaudintis.
Jei nori, galiu nueiti ir su juo pasikalbėti.
Aš jau tai padariau.
Pasakiau jam, kad tai vaikų žaidimas.
- Labas vakaras. - Labas vakaras.
- Marija. - Dar minutėlę.
Štai.
Paimkite tai.
- Tegul Dievas jus laimina. - Ne, ne, ne. Ačiū, ponia.
Ar tai Santos namai?
Taip.
Aš atėjau dėl regėtojų.
Ne, mes čia neturime jokių regėtojų.
Atsiprašome. Mums sakė, kad ji čia gyvena.
Ką gi, jie jums melavo.
Jei norite, galiu jums duoti puodelį sultinio ir nakvynę.
Bet, deja, turiu jums pasakyti,
kad čia nėra jokių regėtojų.
Ačiū. Labos nakties.
- Labos nakties. - Labos nakties.
Eik į savo kambarį.
Taigi, ar vis dar manai, kad nėra dėl ko nerimauti?
1917 m. birželio 13 d.
Liucija, mes turime eiti.
Matai, ką padarei? Tu visus apgavai.
Tegu Dievas mums atleidžia. Naudokimės galinėmis durimis.
Marques, Alberto. 7-asis batalionas.
Mirė.
Martinas...
Na, man sakė, kad ji gyvena čia.
A, štai jie.
- Liucija! Liucija! Atėjo laikas! - Laikas!
Kokia ji buvo?
Ar ji su tavimi kalbėjo?
Prašome melstis už mus. Prašome. Prašome.
- Paprašykite, kad ji atleistų mano sūnui. - Aš jos paprašysiu.
Prašau melstis už mus. Prašome melstis už mus.
Ar nustosite? Jie tik vaikai!
Palaukite! Prašau jūsų!
Eikime keliu per mišką.
Serafinas.
Ateik.
Antrasis batalionas. Dingęs.
Turime nueiti į bažnyčią ir padėkoti Švenčiausiajai Mergelei
už tai, kad dar kartą apsaugojo tavo brolį.
Aš negaliu eiti į bažnyčią. Pažadėjau poniai, kad grįšiu.
Ar nustosi negerbti savo motinos?
Ir Švenčiausios Motinos?
- Eime. - Aš turiu eiti.
Ką darysime?
Jie visi ten.
Štai ji.
- Žiūrėk! - Eikime!
Štai jie, regėtojai.
Aš nerimavau, kad tu neateisi.
Prašau. Mano sūnus Diogo.
- Ar galite paprašyti Mergelės Marijos, kad jį išgydytų?
- Ar galite padėti mano žmonai?
- Ar galite paprašyti, kad ji jį išgydytų? - Prašau.
- Aš jos nematau. - Diogo negali vaikščioti. Prašau.
- Aš negaliu jos matyti. - Pakelkite ją.
- Štai ji. - Aš ją matau.
Tai gerai. Labai gerai, mergaite.
Tėti?
Pasimelsk už mus.
Tėvas Ferreira buvo teisus.
Ką tik mačiau velnią. Jis slepiasi tarp gerųjų.
Liucija.
Mes turime melstis.
Džiaugiuosi, kad meldėtės.
Turite ir toliau melstis rožinį.
Taip pat turėtumėt išmokti skaityti.
Tai labai svarbu.
Mes tai padarysime.
Turėtume išmokti skaityti.
Diogo čia yra su savo motina.
Jis negali vaikščioti.
Jis pasveiks, jei pradės tikėti.
Mama, ačiū tau.
Ji sako, kad Dievas išgydys Diogo.
Jis pasveiks, jei pradės tikėti.
Ką tai reiškia?
Mano sūnus jau yra tikintis.
Jis bus išgydytas, bet kada?
Palauk, Benedeta.
Atsiprašau, Mama.
Mes norime eiti į Dangų su tavimi.
Pranciškus ir Jacinta netrukus prie manęs prisijungs.
Bet...
Ji sakė, kad mes greitai keliausime į Dangų.
Bet tu turi pasilikti.
Jėzus tave išsirinko.
Tu būsi tikėjimo į Nekaltąją Marijos Širdį pasiuntinė.
Kodėl tai turi būti jie, o ne aš?
Vieną dieną...
po ilgo laiko...
Aš ateisiu tavęs pasiimti.
Niekada nepaliksiu tavęs vienos.
Jos čia nebėra.
Liucija. Liucija!
Jacinta!
Palauk, tėti. Padėk mane ant žemės.
Paleisk mane.
Diogo.
Tu eini.
Yra dar vienas dalykas.
Buvo ir išgydymas.
Kas tai buvo? Ar tu jų klausinėjai?
Ne. Jis tik berniukas.
Diogo Lima.
Aš jį pažįstu. Kai buvau vaikas,
su jo tėvu buvome geri draugai.
Jis buvo paralyžiuotas. Paskui staiga,
be jokios priežasties, jis gali šiek tiek judėti.
Kai kas tai vadina stebuklu.
Stebuklu? Kai Diogo Lima nukrito nuo tvarto stogo,
aš buvau tas, kuris nuvežė jį į Leirijos ligoninę.
Gydytojai man sakė, kad jis vėl pradės vaikščioti,
jei tikrai tam pasiryš ir labai stengsis.
Taigi, pasirodymai, stebuklas, regėtojai...
visa tai nesąmonė.
Bet aš tikiu, kad žmonės to ir nori,
nieko kito, tik pasakų ir dieviškosios apvaizdos.
Turime sustabdyti šios žinios plitimą.
Be abejo, pone.
Bet tai nebus lengva.
Ačiū, kapitone.
Labas vakaras, senjora Adelina.
Mere.
Ką blogo gali padaryti trys maži vaikai?
Daugiau, nei manai.
Jie maždaug tokio pat amžiaus kaip Viktoras ir Republica.
Ar įsivaizduotum, kad mūsų vaikai vadovautų sukilimui?
Adelina, pavojinga tai, ką jie atstovauja.
Pavojingiau nei ginklai.
Kas gali būti pavojinga susitikime su Šventąja Mergele?
Tai gražus dalykas.
Ir nuostabu, kad tai įvyko būtent čia.
Tu ir aš, mes tokie skirtingi.
Tačiau mums gera kartu. Tiesa?
Taip, žinoma, bet...
tai neturi nieko bendra su mumis.
Mano varžovai pasinaudos šiuo pasakojimu, kad mane pultų.
Nerizikuosiu savo padėtimi,
savo idėjomis, viskuo, ką sukūriau nuo nulio,
dėl trijų mažų vaikų įsivaizdavimų ir
kažkokių kvailų prietarų.
Kvailų prietarų?
Vadinasi, vedei kvailą, prietaringą moterį.
Aš to nesakiau.
Tik sakau, kad šiandien nebuvo jokio stebuklo ar pasirodymo.
Tiesiog pasakykime, kad...
ne Mergelė Marija išgydė Diogą.
Bet jei jis rado jėgų vaikščioti būtent šiandien
ir būtent šioje vietoje, vadinasi, viskas priklauso
nuo jo tikėjimo.
- Mama? - Taip?
Noriu išmokti skaityti ir rašyti.
O, pagaliau.
Tiek daug kartų tau sakiau, kaip tai svarbu.
Nes ponia taip sako.
Žinoma.
Dabar, kai ponia taip sako.
Eime.
Aš praradau sūnų, o Šventoji Motina nieko nepadarė.
Ji leido jam numirti,
kaip šuniui, toli nuo namų.
Nors meldžiausi dieną ir naktį!
Aš jumis nebetikiu!
Netikiu niekuo!
Tiesiog eikite šalin!
Eik su manimi. Eikite su manimi.
Geriau eik namo ir nustok skleisti melą.
Tau turėtų būti gėda turėti tokią dukrą.
Tau, kuri skelbi tikėjimą ir atsidavimą.
Jei ji pamišusi, ją reikėtų uždaryti į vienuolyną.
Ar matai, kas nutinka, kai viską išgalvoji?
Prisipažink dabar, visų akivaizdoje.
Ir baigkime viską.
Tai tiesa, mama. Aš mačiau tą moterį.
Ir aš nesu išprotėjusi.
Reikia drąsos išlieti pyktį ant vaiko.
Tu neturi vaikų.
O tavo yra tik kūdikiai, kurie gyvena šiltai po tavo sveiku stogu.
Negaliu jūsų nekęsti, nes tai būtų nuodėmė.
Ak!
"Kaip Tėvas mane mylėjo,
taip ir aš jus mylėjau.
Pasilikite mano meilėje.
Jei laikysitės mano įsakymų,
pasiliksite mano meilėje,
kaip aš kad vykdau savo Tėvo įsakymus
ir pasilieku jo meilėje."
"Aš jums tai kalbėjau, kad jumyse būtų manasis džiaugsmas
ir kad jūsų džiaugsmui nieko netrūktų.
Tai mano įsakymas, kad vienas kitą mylėtumėte, kaip aš jus mylėjau.
"Nėra didesnės meilės..."
Ko tu lauki?
- Manuelį! - Ateik čia.
"...kaip gyvybę už draugus atiduoti. "
Nenoriu grįžti į frontą.
Leiskite man pasilikti.
Pamiršk ją, meldžiu tave.
Daugiau niekada ten neikite.
Aš negaliu tiesiog...
Tėvas Ferreira yra teisus.
- Ta ponia yra velnio duktė. - Tai netiesa!
Aš nenoriu mirti.
Prašau tavęs, negrįžk pas ją.
Tada viskas bus kaip anksčiau.
Manueli, ateik.
Šššš, šššš, šššš.
Tu negali užmigti?
Ne.
Aš irgi negaliu.
- Tėti. - Mmm?
Ar tu manimi tiki?
Aš nežinau.
Žinau, kad niekada tavęs nepaliksiu.
Bet aš maniau, kad tai buvo toks gražus dalykas.
Taip, tai gražu.
Tai kodėl tada atrodo, kad visus skaudinu?
Kartais mūsų ypatingos dovanos gali sukelti bėdų.
Žmonės gali pavydėti.
Kiti gali nesuprasti.
Nagi.
Kada nors.
Prašau, Tėve.
Išeikite.
Išeikite! Tai mano laukas!
Mes nežinojome, kur įsikurti.
Mes čia dėl Mergelės.
Visi atvykome iš toli.
Jūs...
Jūs sunaikinote... Tai mūsų derlius.
Tai...
Atsiprašau.
Po pasirodymo ketiname išvykti.
Palaimink mus, Viešpatie, ir šias dovanas...
kurias tuoj gausime iš Tavo dosnumo...
- ... per Kristų, mūsų Viešpatį. - ... per Kristų, mūsų Viešpatį.
- Ačiū Dievui. Amen. - Ačiū Dievui. Amen.
Amen.
Duok man vyno.
Tėtis nerimauja, ir dėl visko kalta tu.
Ateinančią žiemą neturėsime ko valgyti...
Nustok. Neįkyrėk.
Apsitarnaukite patys.
Anądien turguje,
pamačiau Doną Klarą.
Ar klausaisi, Antonijau?
Taip.
Ar gali man padėti, prašau?
Ji sakė, kad ieško, kas galėtų jai padėti namuose.
- Ir paklausė apie Karoliną. - Ne.
Bet Gomezai yra geri žmonės.
Kaip manai, ar man patinka mintis išleisti mūsų dukrą į darbą?
Aš to nenorėjau pasakyti.
Man atrodo, kad mes prarandame viską, ką mylime...
ir ką iki šiol sukūrėme.
Jaučiuosi, lyg iš manęs jokios naudos.
Nenoriu, kad tu išvažiuotum.
Aš nenoriu.
Aš tavęs maldauju!
Nenoriu, kad kiti žmonės kentėtų!
Aš tai darau dėl nusidėjėlių!
Kaip tu prašei!
Kur tu esi?
Bet kaip jūs, Pranciškus ir Jacinta visa tai ištvėrėte?
Jums buvo tik dešimt metų.
Bet dar labiau mane stebina
žinia, kurią, jūsų teigimu, jums pavedė Mergelė
- kančios ir atsiteisimo žinia.
Kodėl Ji iš visų žmonių pasirinko būtent jus, vaiką?
Buvo tik viena akimirka,
kai negalėjau suprasti.
Bet mes buvome pasiruošę visa tai iškęsti.
Aš žinau. Sunku suprasti žmogui, kuris nėra tikintis.
Aš suprantu.
Nekalti pasiuntiniai padaro žinią dar šventesnę ir neginčijamą.
Bet kokia kaina?
Ar tikrai manote, kad jūsų Dievas to nori?
Man atrodo, tai prieštarauja bet kokiai logikai
prašyti mažų vaikų... septynerių, aštuonerių, dešimties metų...
kentėti ir aukotis taip, kaip jūs trys.
Žinoma, galite man pasakyti, kad Kristus pasiaukojo.
Bet jis tai darė dėl savo įsitikinimų, savo idėjų.
Bet jis buvo suaugęs vyras.
Tikėjimas prasideda ten, kur supratimas pasiekia ribą.
Bet būtent ten turėtų prasidėti moksliniai tiesos tyrinėjimai.
Bet kas tada yra tikėjimas, jei ne tiesos ieškojimas?
Nepaaiškinamos tiesos,
kuri gimdo iracionalią viltį.
1917 m. liepos 13 d.
Mama, tau čia per karšta.
Ne, man viskas gerai.
Sveikinu, mere.
Vyrai jau pasiruošę.
Galiu jiems duoti įsakymą, kad nieko čia neliktų.
Ne, nėra prasmės. Yra per daug žmonių.
Jie su niekuo nesikalba.
Ir niekas manimi netiki.
Ar galiu paprašyti tavęs stebuklo,
kad visi žinotų, jog tu mums apsireiškei?
Greitai ji padarys stebuklą, kad visi pamatytų,
kad galėtumėte patikėti, jog tai tiesa.
Tai kodėl tada ji to nedaro dabar?
Jis teisus.
Todėl, kad visa tai yra melas.
- Jokio pasirodymo nevyksta. - Ššššš.
Jūs turite dažnai melstis...
ir labai kentėti.
Pasiaukokite už nusidėjėlius.
Nesužeiskite savęs virvėmis.
Ir kartokite šią maldą.
O Jėzau.
Aukoju Tau tai...
iš meilės Tau...
už nusidėjėlių atsivertimą...
ir kaip atsilyginimą už nuodėmes,
padarytas prieš Nekaltąją Marijos Širdį.
ir kaip atsilyginimą už nuodėmes, padarytas prieš Nekaltąją Marijos Širdį.
Kas tai buvo?
Tai buvo pragaras.
Ten, kur patenka vargšės nusidėjėlių sielos.
Jei nenustosite įžeidinėti Dievo...
kils karas, blogesnis už šį.
Štai kas nutiks, jei nusidėjėliai neatsivers.
Niekam nesakykite, ką matėte,
kol jums nepasakysiu.
Kodėl ji verkia?
Papasakok tėvui, kas atsitiko.
Moteris liepė man niekam nesakyti.
Ji sakė, kad turime melstis ir atgailauti už mūsų nuodėmes.
- Mums reikia melstis. - Ji teisi.
Regėtoja sako, kad turime prašyti atleidimo už savo nuodėmes.
Kaip jau sakiau anksčiau,
nuo kunigo negalima slėpti paslapties.
Tėvas Fereiras yra teisus. Jis yra Dievo žmogus.
Tėve, sakiau jai, bet visa tai veltui.
Atsitraukite! Atsitraukite!
Tai ramybės namai. Prašau, nuveskite sargybinius šalin.
Mitingai yra neteisėti. Aš jus įspėjau.
Išveskite visus šiuos žmones iš bažnyčios.
Jie turi grįžti ten, iš kur atvyko. Eikite.
Sustokite! Ar sustosi, prašau?
Nereikia smurto. Aš išeisiu su visais tikinčiaisiais.
Tegul kunigas juos išveda.
Artūrai, sustokite. Kaip jūs gali taip elgtis?
Tai absurdas.
Aš tai darau dėl tavęs.
Ar norėtum, kad žmonės kalbėtų apie kunigą Fatimoje,
kurį apgaudinėja trys meluojantys vaikai?
Tai nėra tikėjimas. Tai prietarai, ir mes abu tai žinome.
Ne. Vadinasi, jūsų atsakymas į tai -
išstumti visus tikinčiuosius, atėjusius čia išpažinties,
ir užkalti bažnyčią?
Tavo motina dažnai čia ateidavo ir tave pasiimdavo su savimi.
Mano motina buvo neraštinga. Jūsų nelaimei, aš ne.
- Aš esu kitoks. - Žinios reiškia toleranciją.
Kol nebus atkurta tvarka, bažnyčia lieka uždaryta.
Tu liepei uždaryti bažnyčią.
- To čia niekada nėra buvę. - Adelina, užteks!
Šie klausimai tavęs neliečia.
Ne, jie mane liečia.
Perskaityk tai.
Tai iš Lisabonos,
prašoma pasiaiškinti ir nurodoma man atkurti tvarką.
Man dabar nelengvas metas, Adelina. Pasistenk tai suprasti.
Ir neapsunkink man situacijos dar labiau,
kaip šiandien padarei.
Taigi, Mergelė atskleidė jums keletą paslapčių.
Matyt, ji jums liepė nieko apie
šias paslaptis nesakyti, net savo vyskupui.
Taip, Ekscelencija.
Bet aš maniau, kad tu sakei, jog negali jos girdėti.
Ar tai tiesa?
Mes jam pasakėme.
Mes jam pasakojame viską, ką sako Mergelė.
Dabar aš su jumis nekalbu.
Taigi, tu sakei, kad negali jos išgirsti,
nes nepakankamai meldeisi rožinį.
Aš... Aš nežinau.
Bet Mergelė nepaaiškino, kodėl iš visų
žmonių, kuriems galėjo pasirodyti, pasirinko berniuką,
kuris nepakankamai meldžiasi.
Kiek ilgai tęsis šis kankinimas?
Tėve, jis jau dvi valandas užduoda tą patį klausimą.
Tiek, kiek monsinjoras mano esant reikalinga.
Jacinta.
Pasakyk man tiesą.
Kad ir kokia būtų tiesa,
už tai sumokės ne tik parapija,
bet ir visa Portugalijos Bažnyčia.
Einu pas Tio Anastacio.
Ar galite jau eiti? Užteks.
- Ar galite grįžti? Tiesiog grįžkite. - Prašau. Prašau.
Freire, Eduardo.
19-asis batalionas. Mirė.
Filipe, Paulo. 19-asis batalionas.
- Labas rytas. - Labas rytas.
Paskutinį kartą savo vyriausiąjį sūnų girdėjau prieš du mėnesius.
Gavinho, Eduardo.
19-asis batalionas. Mirė.
Mama, ar tau viskas gerai?
Taip.
Sales, Francisco.
11-asis batalionas. Mirė.
Santos, Manuel.
4-asis batalionas.
Mūšyje dingęs be žinios.
Tai viskas.
Kiekvieną kartą, kai perskaitau vieno iš mūsų berniukų, praradusio gyvybę, vardą.
- gindamas mūsų respublikos idealus... - Mama.
- ... Aš jais labai žaviuosi. - Mama.
Bet taip pat ir didžiulį skausmą.
Mama.
- Prašau. - Bet šiandien klausiu jūsų...
Mama.
jei Mergelė iš tikrųjų pasirodė Fatimoje, tai kodėl, po velnių,
ji neapsaugojo šių vargšų jaunuolių ir neapsaugojo jų šeimų
nuo šio baisaus skausmo?
Meras sakė, kad jis dingęs, o ne mirė.
- Ponia mums padės. - O!
Privalai daugiau neminėti jos mano akivaizdoje!
Bet tai tiesa, mama.
- Dėl nusidėjėlių... - O, nustok iš manęs tyčiotis!
Ar girdi mane? Nesityčiok iš manęs!
Jei Manuelis negrįš, dėl visko kalta tu.
Tėti.
Aš ketinu parduoti bandą.
Tau nebereikės važiuoti į Cova da Iria.
Suprantu, kad nebesi tokia tikra dėl to, ką sakei.
- Ne, ji yra užtikrinta. - Pasakyk jam.
- Leisk jai kalbėti. - Jacinta. Ššš.
Tu girdėjai savo motiną. Sakyk, ką privalai.
Dėl tavęs buvo uždaryta bažnyčia.
Ar supranti, kaip tai rimta?
Viskas, ką dabar turi pasakyti, yra, "Aš viską sugalvojau. "
Ir viskas bus išspręsta.
Ačiū.
Daugiau nieko nežinau. Prašau.
Taigi?
Liucija, tau nebereikia jaudintis dėl to, ką vakar man pasakei.
Kartais mes prarandame savikontrolę.
Tai, ką man reikia išgirsti...
yra tai, ką tu jauti giliai viduje. Hmm?
Aš pasikalbėsiu su Kurija.
Jūsų elgesys yra juokingas.
- Ekscelencija. Ekscelencija. - Prašau melstis už mane.
- Prašome palaiminti mus.
Ar galime melstis kartu su jumis?
Sveika, Marija, malonės pilnoji, Viešpats su tavimi.
Tu palaiminta tarp moterų
ir palaimintas tavo įsčių vaisius Jėzus.
Šventoji Marija, Dievo Motina, melski už mus, nusidėjėlius, dabar ir
mūsų mirties valandą.
Ar kada nors turėjote abejonių dėl to, ką matėte?
Ar nė karto nepagalvojote, net ir vėliau,
kad jūsų vaizduotę galėjo sužadinti...
aplinkybių įtaka?
Karas, badas, vienatvė.
Meilės trūkumas.
Kodėl turėjau?
Mergelė pasirodė tam, kad išgelbėtų mus
nuo tų aplinkybių.
Mergelė pasirodė, kad išgelbėtų jus nuo... nuo jūsų motinos?
Hmm.
Atrodo, kad Jacinta buvo mistiškiausia iš jūsų.
Taip, ji buvo.
Galbūt todėl, kad buvo jaunesnė. Jai buvo tik septyneri.
Gal todėl, kad jūs abu buvote vyresni ir ji stengėsi jus pranokti.
Ne. Ji buvo tokia.
Ji turėjo dovaną.
Ar matėte jos kūną po to, kai ji buvo ekshumuota?
Taip, mačiau. Jis buvo visiškai nesuiręs.
Ir jūs natūraliai tikite...
kad tai tik sutapimas?
Ne, viskas kitaip.
Manau, kad tai neįtikėtina ir nepaaiškinama.
Bet ne viskas, kas nepaaiškinama, būtinai turi būti transcendentiška.
Kartais tiesiog esame riboti.
Tai atsitiktinės, nepaaiškinamos aplinkybės?
Atsiprašau.
Kartais turiu jus erzinti. Kitaip nedirbčiau savo darbo.
Kurio? Padėti man su mano knyga ar atversti mane?
1917 m. rugpjūčio 13 d. Darykite tai, ką sako Mergelė!
Melskitės rožinį!
Rožiniai! Rožiniai!
Šeši centai!
Ar norėtumėte Mergelės Marijos rožinio?
Kur yra regėtojai? Jau beveik vidurdienis.
Nežinau, ponia. Ačiū.
Rožiniai! Mergelės Marijos rožiniai!
Mes atėjome pasimatyti su savo vaikais.
Vykdome tik kapitono įsakymus.
- Arba mero. - Meras mus apgavo.
Jis mums pasakė, kad nuveš juos į tėvo Ferreiros namus.
Kad juos apklaustų. Ir štai jis čia.
- Prašau, bent jau įleiskite mane į vidų. - Ne.
Privalote mus įsileisti. Mums reikia pasikalbėti su meru.
Tai neįmanoma.
- Aš noriu pamatyti mūsų vaikus! - Ne.
- Aš noriu... Mano vaikas yra ten! - António!
- Mano vaikas yra... - António!
- Ne! - Ne, ne! Atsitraukite.
Nagi, pavalgykit. Nebijokit.
Tai kodėl tu tai darai? Hmm?
Nes esu alkana.
Ne tai.
Kada tau pirmą kartą kilo mintis, kad pamatei tą moterį?
Kas už viso to slypi?
Tavo motina labai mylėjo Manuelį.
Jos vienintelį sūnų.
Prisimenu, kad jis buvo protingas berniukas. Taip pat gražus.
Tavo motina tiesiog norėjo, kad jis grįžtų namo.
Visą tą laiką buvo taip, tarsi tavęs net nebūtų buvę.
O dabar Manuelis mirė.
O tavo motina kaltina tave. Ji pyksta ant tavęs.
Tai turi būti labai skausminga. Ar ne?
Na, taip.
Taip. Aš suprantu, ką reiškia...
ilgėtis...
trokšti kieno nors meilės.
Taigi...
vieną dieną pasijutai vieniša ir įskaudinta.
Ir įsivaizdavai kitą motiną.
Ir aš žinau, kad tu papasakojai apie tai savo pusbroliams, "Visa tai tik žaidimas. "
Bet mažoji Jacinta, kuri tave dievina, tiki tavo žaidimu.
- iki tokio lygio, kad jis tampa realybe. - Tai netiesa!
Aš ją mačiau.
Bet dabar, jei visiems pasakysi, kad tai buvo tik žaidimas,
žinai, kad jie visi nusivils ir supyks.
O tu nežinai, kaip sustabdyti šį žaidimą, ar ne?
Aš nenoriu nieko apgaudinėti.
Man taip gaila, kad negalėjot jos pamatyti.
Ačiū, kad taip greitai atvažiavot iki čia.
Sveikatos priežiūros institucija paaiškino, kodėl reikia skubėti.
Jūsų, kaip gydytojo nuomonė mums labai svarbi,
ji padės išspręsti šį klausimą.
Melskitės už mus, nusidėjėlius,
dabar ir mūsų mirties valandą. Amen.
Sveika, Marija, malonės pilnoji. Viešpats yra su tavimi.
Tu palaiminta tarp moterų
ir palaimintas tavo įsčių vaisius, Jėzus.
Leiskite man jums parodyti kur yra vaikai.
Sveika, Marija, malonės pilnoji. Viešpats su tavimi.
Tu palaiminta tarp moterų
ir palaimintas tavo įsčių vaisius, Jėzus.
Šventoji Marija, Dievo Motina, melski už mus, nusidėjėlius.
Dabar ir mūsų mirties valandą. Amen.
Sveika, Marija, malonės pilnoji. Viešpats su tavimi.
Tu palaiminta tarp moterų
ir palaimintas tavo įsčių vaisius Jėzus.
Šventoji Marija, Dievo Motina, melski už mus, nusidėjėlius.
Dabar ir mūsų mirties valandą. Amen.
Sveika, Marija, malonės pilnoji. Viešpats su tavimi.
Tu palaiminta tarp moterų...
Prašiau tavęs tik vieno dalyko:
neleisti, kad tave pamatytų su tais žmonėmis.
Išlaisvink vaikus.
Išleisk juos.
Adelina, juos apžiūri psichiatras.
Prašau, nesijaudink. Aš žinau, ką darau. Tiesiog eik namo.
Ar esi tikras,
kad taip elgiesi tik dėl spaudimo iš Lisabonos?
Turėtum nerimauti dėl mūsų vaikų.
O dabar palik mane ir leisk man dirbti savo darbą.
Atsakyk į mano klausimą.
Paleisk tuos vaikus, Artūrai.
- Viskam yra ribos. - Būtent.
Todėl prašau, eik namo ir daugiau
niekam neleisk, kad kas nors tave pamatytų su tais žmonėmis.
Ir neversk manęs rinktis.
Mere.
Gydytojas jau pasiruošęs jus priimti.
Prašom jį įleisti.
Galėtumėte palydėti mano žmoną, ji ruošėsi mus palikti.
Taip, pone. O kaip dėl jų?
- Ką turėtume daryti? - Tegul jie meldžiasi.
Esu tikras, kad galiausiai jie pavargs.
Atsiprašau.
Išsamiai su jais pasikalbėjau.
Neradau jokios patologijos, nei fizinės, nei psichinės,
kuri galėtų pateisinti priverstinį hospitalizavimą.
Vis dėlto galėtumėt man pateikti kokį nors įrodymą
ar priemonę, kuri įrodytų jų nesąžiningumą.
Kad ši pasaka žlugtų akimirksniu.
Vienintelis dalykas, kurį galiu jums pateikti,
yra ši kopija kurią parengiau Lisabonos valdžios institucijoms.
Ačiū, daktare.
Garbė Dievui Tėvui...
ir Sūnui, ir Šventajai Dvasiai.
Garbė Dievui Tėvui, ir Sūnui,
ir Šventajai Dvasiai.
Ten, vaikai.
- Mama! Mama! - Liucija!
Liucija!
- Mama! - Liucija!
O!
Ar tau viskas gerai?
- Aš tavęs pasiilgau. - Ačiū. Ačiū.
Aš tave myliu.
- Iki pasimatymo. - Ačiū, daktare.
Ji labai silpna.
Dar minutę, prašau.
Duokite jai ko nors valgyti.
Ir pasirūpinkite, kad ji pailsėtų.
Pabandykite inhaliaciją garais.
Ar galite palaukti, daktare?
- Ačiū. - Iki pasimatymo.
Ačiū, daktare.
Mums dabar labai reikia pagalbos.
Tai kur tavo ponia?
- Palik ją ramybėje. - Nustokite.
Noriu, kad jūs visi būtumėte čia, šalia manęs.
Visi jūs.
Tu taip pat, Liucija.
Liucija.
Ateik.
Dievas suteikė man palaiminimą.
Jis nori mane nuvesti pas Manuelį.
Užtenka. Marija, prašau.
Užteks šitų nesąmonių.
Gydytojas nesakė, kad tu miršti.
Liucija.
Kur ji eina?
Liucija.
Manau, kad jau laikas eiti.
Esu tikras, kad mama dabar jaučiasi geriau.
Tėve.
António, atėjau, nes turiu gerų naujienų.
Tai nuo Manuelio. Jis gyvas. Jis gyvas.
Laišką parašė karo kapelionas.
Jis sako, kad yra sužeistas, bet nesunkiai.
Ačiū Dievui už tai.
Ačiū.
Liucija. Manuelis yra gyvas.
Manuelis gyvas!
Manuelis gyvas.
Jis... Jis gyvas.
O, jis gyvas.
Atrodo, kad jūsų maldos buvo išklausytos.
Mano mama visada sakydavo. kad nemoku įtikinti žmonių.
Niekada nemaniau, kad jus įmanoma įtikinti.
Neįtikinote. Nepasitikėkite savimi per daug.
Tikiuosi, kad mūsų susitikimai bus naudingi jūsų knygos rašymui.
Ne tik tuo.
Profesoriau Nikolsai, jūsų taksi jau čia.
Ačiū. Aš tuoj išvažiuosiu.
Ačiū, sese.
Jei teisingai pamenu, kilo didelis ginčas
dėl to, kad Mergelė teigė,
jog karas baigsis stebuklo dieną.
Derėtų jums priminti...
1917 m. spalio 13 d.
Mes nenorime laukti.
Esame pavargę.
Niekas jūsų neprašė ateiti!
Ji neateis. Per daug lyja.
Šeši centai! Rožiniai!
Rožiniai!
Rožinis! Rožiniai, šeši centai!
Rožiniai! Palaiminti pačių regėtojų!
Eikite, eikite, šaukite daugiau.
- Rožiniai! - Rožiniai!
- Palaiminti pačių regėtojų! - Rožiniai!
Rožiniai!
Ačiū, kad atvykote, pone.
- Ar ką nors praleidau? - Ne.
Dar nieko neįvyko. Tik lietus ir žmonės meldžiasi.
Juk nenorėtumėte, kad toks žmogus kaip aš praleistų
progą parašyti apie šį galimą stebuklą.
Ne.
Tai vienintelė tema, apie kurią kalbama Lisabonoje.
Sveiki, mano vaikai.
Ačiū, kad atėjote pas mane.
Ar galite mums pasakyti, kas jūs esate? Šie žmonės nori tai sužinoti.
Ji jau čia.
Aš esu Rožinio Dievo Motina.
Per taiką ir meilę nuvesiu juos
pas savo Sūnų.
Ji sako, kad yra Rožinio Karalienė!
Rožiniai, dabar dešimt centų!
Ji ves mus pas savo Sūnų per taiką ir meilę.
Jie neturi įžeidinėti Viešpaties, kuris
ir taip jau yra per daug įžeistas.
Turite melstis.
Kasdien melskitės rožinį!
Ir jūs privalote nebeįžeidinėti Viešpaties.
Jis ir taip jau per daug įžeistas.
Karas netrukus baigsis!
Ir mūsų kariai grįš namo pas savo šeimas.
Pažvelkite į juos.
Milžiniška minia žmonių, užkimbančių ant kiekvieno mažos meluojančios,
užsispyrusios ir neišmanančios mergaitės žodžio.
Kai kurie žmonės niekada nepatikės.
Net tada, kai stovi priešais Dievo veidą.
Pažvelkite.
Saulė!
Saulė leidžiasi!
Pasitraukite nuo kelio! Pasitraukite nuo kelio!
Viktorai! Respublika!
Ačiū.
Eikite.
Liucija.
- Padėkite. - Liucija, mes tave mylime.
Mums geriau eiti.
"Tėra du būdai nugyventi savo gyvenimą.
Vienas - tarsi niekur nebūtų stebuklų.
Kitas - tarsi viskas būtų stebuklas." Albertas Einšteinas
1917 m. spalio 13 d. 70 000 žmonių, tikinčių ir netikinčių,
buvo ypatingo reiškinio - "saulės stebuklo" liudininkais.
Yra išlikę daug sutampančių liudijimų apie šią patirtį.
Jacinta ir Pranciškus tapo 1918 metų gripo epidemijos,
pražudžiusios milijonus žmonių Europoje, aukomis.
1921 m. pirmosios šv. Mišios paaukotos žmonių iniciatyva pastatytoje koplyčioje.
Ji tapo vienos svarbiausių pasaulyje Marijos šventovių centru.
1917 m. Artur de Oliveira Santos, įsitikinęs respublikonas,
buvo Uremo savivaldybės administratorius.
1928 m. Jėzaus Liucija pasišventė vienuoliniam gyvenimui.
Ji įstojo į šv. Teresės karmelitų vienuolyną Koimbroje 1948 m.,
mirė 2005 m., sulaukusi 97-erių.
2008 m. pradėta jos kanonizacijos byla.
2017 m. gegužės 13 d. popiežius Pranciškus paskelbė Jacintą ir Pranciškų šventaisiais.
Sveika, Marija, malonės pilnoji, Viešpats su tavimi.
Tu palaiminta tarp moterų,
ir palaimintas tavo įsčių vaisius, Jėzau.
Šventoji Marija, Dievo Motina, melski už mus, nusidėjėlius,
dabar ir mūsų mirties valandą.