„Mary's Meals“ pradėjo veikti 2002 metais, maitindama 200 vaikų Malavyje.
Šiandien daugiau nei 2,6 milijono skurstančių vaikų visame
pasaulyje kiekvieną mokyklos dieną valgo „Mary's Meals“ maistą.
Aš labai džiaugiuosi, kad egzistuoja „Mary's Meals“.
Esu labai laiminga, nes pažindama
Palaimintąją Mariją, būdama su ja tiek metų,
išmokau, kokia ji yra motina, kaip stipriai ji mus myli, kaip daug ji kenčia dėl mūsų.
Ir aš labai džiaugiuosi, ir esu tikra, kad ji šypsosi žiūrėdama į „Mary's Meals“.
Nes jie padeda tiems, kuriems tikrai, tikrai to reikia.
Manau, kad „Mary's Meals“ yra labai svarbi šių laikų pasauliui.
O jų paprastumas yra tai, kas daro šią iniciatyvą tokią gražią.
Tas paprastas dalykas – suteikti vieną valgį
kiekvieną dieną mokymo įstaigoje alkstantiems vaikams.
Kad būtų patenkintas neatidėliotinas vaiko poreikis – maistas.
Tačiau tuo pačiu metu sprendžiama ir pagrindinė skurdo
priežastis – sudaroma galimybė vaikui lankyti mokyklą.
Kur jis gali įgyti išsilavinimą, kuris gali jį išlaisvinti.
Ko mums visiems šiandien reikia kaip žmonėms – tai pamatyti meilę veiksmuose.
Ir manau, kad kiekvienas geros valios žmogus
pasaulyje turi širdį, kuri į tai atsiliepia.
Ir manau, kad „Mary's Meals“ grožis yra tame, jog tai paliečia kiekvieno širdį.
Tiek tą, kuris gauna tai, ką „Mary's Meals“ gali
suteikti, tiek tą, kuris įsitraukia į davimą.
Manau, kad tai yra nuostabus vilties šaltinis.
Nes taip lengva pasijusti bejėgiškai prieš skurdą, kurį matome pasaulyje.
Prieš alkį, nuo kurio kenčia tiek daug žmonių.
Tačiau „Mary's Meals“ suteikia mums visiems galimybę reaguoti.
Po žemės drebėjimo netikėjau, kad mokykla liko sveika.
Visi norėjo maisto ir vandens, bet jų negalėjo gauti.
Vėl išgirdau apie „Mary's Meals“ ir pasakiau – „Mary's Meals“ tebėra čia.
„Mary's Meals“ vis dar egzistuoja.
Manau, kad „Mary's Meals“ labiausiai susijusi su tarnyste ir pagalba.
Tai partnerystė tarp „Mary's Meals“ ir bendruomenės.
„Mary's Meals“ tiekia maistą, tačiau bendruomenė
turi įkurti sodą ir pastatyti virtuvę.
Jie skiria savanorius – mamos ateina ir gamina maistą.
Ir kas vyksta – tai iš tiesų įkvepia bendruomenę
dirbti kartu ir vertinti šią partnerystę.
Pastebėjome labai didelius ir reikšmingus pokyčius mūsų žmonių gyvenime.
Pastebėjome, kad sumažėjo vaikų pasitraukimo iš mokyklos rodiklis.
Prieš išeidamas iš namų į mokyklą galvoji:
Ar aš gausiu maisto mokykloje?
Tai trukdo tau geriau mokytis, klausytis mokytojo, nes tu galvoji apie maistą.
Bet ryte mes vis dar gauname maisto iš „Mary's
Meals“ – tai tikrai labai didelė Dievo malonė.
Ir iš žmogaus, kuris po žemės drebėjimo galvojo
apie mus – kad turėtume maisto ir vandens.
Tai kur kas daugiau nei tik maitinimo ir švietimo programa.
Tai daro milžinišką poveikį žmonėms.
Daugelis jų visai nevalgydavo visą dieną, kol neatvykdavo į mokyklą.
Dabar jie motyvuoti eiti į mokyklą, motyvuoti būti bendruomenės dalimi.
Jie pavalgo, gali susikaupti, jiems nereikia bėgti
ieškoti maisto per pietus ar snausti pamokose.
Ir dabar, kai kalbiesi su jais, jie sako: „Noriu tapti gydytoju, teisininku.“
Staiga išsilavinimas tampa įmanomas.
Aš tiesiog noriu padėkoti Marijai, Jėzaus motinai, kuri augino vaiką skurde,
kuri žinojo, ką reiškia būti ištremtai – padėkoti jai už įkvėpimą ir meilę.
Nuostabu pagalvoti, kad šiandien daugiau nei
milijonas vaikų kasdien valgo „Mary's Meals“ maistą.
Žinote, manau, kad tai, ką čia pasiekė Magnusas, nebuvo lengvas kelias.
Tai reikalavo daug pasiaukojimo, begalinio tikėjimo – būtent taip jis ir veikia.
Jis rėmėsi dideliu darbu, ryžtu, o visa kita atidavė į tikėjimo rankas.
Ir per tą tikėjimą matai, kas atsivėrė prieš jį,
ir kai atvyksti čia, supranti, kaip sunku
suvokti, kokiu greičiu viskas augo ir kokiu mastu.
Galbūt tai viskas – Palaimintosios Mergelės Marijos darbas.
Ji pakviečia tave čia, kaip paauglį, kad išmokytų, kas gyvenime svarbu,
ir įdeda tuos dalykus į tavo širdį.
O paskui, per maldą, supranti, kad trokšti „Mary's Meals“.
Turbūt per visus šiuos metus matei daug nuostabių dalykų čia?
Taip, kiekvieną dieną, kiekvieną dieną.
Žmonės pasakoja man dalykus, apie kuriuos niekada net negalvojo, kad tai įmanoma.
Ir visa tai vyksta čia, Medžiugorjėje.
Nes ji vaikšto čia.
Jis pasigaili tų, kurie Jo bijo per visas kartas. Jis parodė
savo rankos galybę, išsklaidė išdidžiuosius jų puikybėje.
Meilė... ir džiaugsmas!
Veiklumas... taip pat žodis, kurį iškart sieju su „Mary's Meals“.
Gyventi Evangelija... konkrečiai!
Tai, ką man reiškia „Mary's Meals“.
Užaugau čia, Kreig Loidže (Craig Lodge).
Tai buvo mūsų šeimos namai, o aštuntajame dešimtmetyje, būdamas
paauglys, su broliais ir seserimis nuvykau į Medžiugorję.
Ir tai iš esmės pakeitė mūsų gyvenimus įvairiais būdais.
Prisimenu, kaip atsiverčiau mūsų šeimos
laikraštį – tuo metu tai buvo „Glasgow Herald“.
Ir mano akis tiesiog užkliuvo už mažo straipsniuko, kuriame buvo rašoma,
kad pranešama apie Mergelės Marijos apsireiškimus
šešiems vaikams tuometinėje Jugoslavijoje.
Labai aiškiai prisimenu didžiulį susijaudinimą, o po to – stiprų troškimą
sužinoti daugiau ir taip pat ten nuvykti.
Prisimenu, kad tai buvo didelis nuotykis, bet
kartu – jausmas, kad atrandame kažką ypatingo,
ir kai mes atvykome, tai tiesiog patvirtino visas
tas viltis ir svajones, kad taip – tai visiška tiesa,
kad mūsų dienomis, šiuo metu, Marija apsireiškia mums.
Jie grįžo pasikeitę žmonės, persmelkti to, ką
dabar atpažįstame kaip nuostabią maldos dvasią,
kuri sklinda iš Medžiugorjės, ir iš tiesų, mus paveikė mūsų pačių vaikai, sakydami:
„Žinote, mama, tėti, jums reikėtų daugiau
melstis.“ Ir mes sakome: „Taip, taip, taip...“
Ir tada jie sako: „Taip, ir jūs turėtumėte
pasninkauti.“ Mes atsakome: „Na, gal baikit, baikit...“
Bet tai buvo neįtikėtina – ir mus tikrai palietė tai, kaip
gilus ir stiprus buvo šis atsivertimas per tokį trumpą laiką.
Taigi po kelių mėnesių išvykome mažoje grupelėje.
Niekas iš mūsų nematė jokių nepaprastų reiškinių,
bet tai buvo malonė – žinoti, kad Palaimintoji Motina yra
su mumis, ir malonė – suvokti, kad visas mūsų gyvenimas
subtiliai pasikeis. Nuo pat pirmojo apsilankymo
žinojome, kad mūsų gyvenime įvyks esminis pokytis,
ir vienintelis dalykas, kurio reikėjo – pasitikėti
Palaimintąja Motina ir kasdien vykdyti Dievo valią,
ir ji atskleis, ką tiksliai mums yra suplanavusi.
Mes gavome įsitikinimą, kad Dievo Motina kviečia mus
visiškai pakeisti gyvenimą ir skirti jį jaunimui.
Ir taip, po kelių metų nuo mūsų kelionės į Medžiugorję,
mes atidarėme „Craig Lodge“ kaip maldos namus.
Ir tai buvo nuostabus dalykas – didžiulė dovana
mums. Į mūsų namus pradėjo rinktis nuostabūs žmonės.
Kartais tai buvo net šiek tiek nepatogu – mūsų jaukūs šeimos
namai staiga tapo vieta, į kurią nuolat ateina ir išeina žmonės.
Kai kurie žmonės sako mums: „Jūs padarėte tokį
didelį auką – pavertėte savo namus maldos namais.“
Asmeniškai niekada nejaučiau didelio nerimo. Taip, tai buvo sudėtinga,
bet Dievas buvo labai geras – gal jis tiesiog „užblokavo“ mano protą.
Tai šeimos atsivertimo istorija – Magnus užaugo
tokioje dosnioje aplinkoje, kurią suteikė Marija,
kaip ir žmonės čia – jie atveria savo namus, o vaikai
gyvena su piligrimais, auga su jais, ir jis darė tą patį.
Maldos namai Škotijoje – tai lyg mažoji
Medžiugorjė: žmonės atvyksta, o šeima juos priima.
Jie labai dosnūs – atiduoda daug savęs, savo laiko, širdies, visko.
Bet iš tiesų tai buvo ne tiek auka, kiek palaiminimas. Manau, labai
daug išmokau stebėdamas, kaip mama ir tėtis atveria savo namus,
savo širdis, savo gyvenimą, kviesdami žmones į
vidų, nes norėjo jiems padėti – ypač jaunimui.
Tuo metu to gal ir nesupratau, bet, manau, labai
daug išmokau iš to liudijimo, kurį davė mano tėvai.
Ir tada bėgo metai, ir prasidėjo karas
Bosnijoje – tai buvo siaubinga visiems mums,
kažkas, ko niekada negalėjome įsivaizduoti, kai ankstyvaisiais
laikais keliavome į Medžiugorję – į tą gražią, taikią vietą.
Manau, mūsų širdyse buvo ypatingas skausmas, nes tai buvo
vieta, kuri mums tiek daug reiškė – ten buvo Medžiugorjė.
Ir, matyt, pradėjome suvokti, kokio masto yra Marijos planas šioje vietoje.
Kai Marija ateina į Medžiugorję, ji vadina save Taikos Karaliene.
Ir tai atrodė ironiška – stebėdami tas siaubingas karo
scenas suvokėme, kad Marija tarsi ruošė mus šiai situacijai,
maldaudama mus melstis už taiką – mūsų širdyse ir pasaulyje,
o dabar mes patys atsidūrėme žiauraus karo viduryje.
Tad mūsų atsakas buvo: „Ką galime padaryti? Kaip
galime padėti?“ Mes jautėmės asmeniškai susiję su tuo.
Vieną vakarą mes su broliu Fergus‘u žiūrėjome naujienų reportažą,
kuriame pasakojo apie pabėgėlių kančias vietovėje, labai arti Medžiugorjės.
Ir, matyt, dėl to jautėmės ypač paliesti, todėl pradėjome
svarstyti idėją pabandyti padaryti ką nors nedidelio, kad padėtume.
Tai paskatino mus paskelbti mažą rinkliavą – žmonių
paprašėme maisto, drabužių, būtiniausių daiktų.
Ir visa tai pradėjo plaukti čia. Paprašiau tėčio, ar
galime pasiskolinti jo sandėlį tiems daiktams laikyti.
Kažkas padovanojo mums seną „Land Roverį“, mes jį prikrovėme
ir išvažiavome į pabėgėlių stovyklą netoli Medžiugorjės.
Tai buvo neįtikėtinos istorijos pradžia, bet kaip dažnai būna –
mes nesupratome, kad tai tik ilgos gailestingumo kelionės pradžia.
Grįžau po tos savaitės galvodamas, kad padariau
gerą darbą ir viskas grįš į senas vėžes.
Bet Dievas turėjo visiškai kitą planą – grįžęs namo
radau kalną maisto ir drabužių, kurie vis dar plūdo.
Tada meldžiausi, galvojau ir nusprendžiau mesti darbą. Tuo metu pardaviau savo namą.
Kažkas padovanojo sunkvežimį, ir tiesiog pradėjau važinėti pirmyn atgal į Bosniją.
Bėgant metams mūsų veikla pradėjo plėstis – pradėjome
statyti namus apleistiems vaikams Rumunijoje,
sveikatos klinikas žmonėms Liberijoje per baisų pilietinį
karą. Buvo daug įvairios pagalbos, bet dar be aiškios krypties.
Karo siaubas atnešė gyvybę į kitas sritis, suprantate, todėl viskas labai paslaptinga.
Tada 2002 metais pradėjome skaityti pranešimus
apie baisų badą, kuris siaubė Malavį.
Tai mus labai sujaudino, ir mes labai troškome kažkaip padėti.
Tačiau neturėjome jokių kontaktų Malavyje, o
iki tol visada dirbome per pažįstamus žmones.
O su Malaviu neturėjome jokių ankstesnių ryšių.
Ir vieną dieną kalbėdami apie tai biure staiga
prisiminėme, kaip seniai, prieš daugelį metų,
Gaye Russell buvo su mumis susisiekusi po pirmosios
kelionės į Medžiugorję, prašydama daugiau informacijos.
Po to, kai vaikai grįžo iš pirmosios piligriminės
kelionės į Medžiugorję, Ruth nusprendė parašyti straipsnį.
Tuo metu ji buvo grįžusi iš universiteto, parašė
tą straipsnį, o jo apačioje tiesiog parašė:
jei kas nors norėtų gauti daugiau informacijos – parašykite šiuo adresu.
Ir mūsų nuostabai bei siaubui, per tris ar keturias
savaites gavome daugiau nei 700–800 laiškų.
Iš viso pasaulio – žmonės troško sužinoti, kas
vyksta, kokia ta žinia, ką ji (Marija) sako.
Ir viena iš žmonių, kuri mums nuolat rašė, buvo moteris
iš Malavio – kaip paaiškėjo, jos vardas buvo Gaye Russell.
Ji paaiškino, kad dirbo lėktuvo pilote, o tuo
metu mes jau buvome išleidę paprastą lankstinuką,
kuriame buvo paaiškinta apie Medžiugorję ir jos žinią.
Keletą mėnesių ji vis prašydavo atsiųsti po 500
tų lankstinukų, ir mes šeimoje juokaudavome,
kad ji turbūt tiesiog skrenda virš Malavio miškų
ir mėto juos iš savo lėktuvo, nes gi pilotė!
O tada, kaip ir daugelį kitų žmonių, mes ją pamiršome – praėjo metai be jokio kontakto.
2002-aisiais pradėjome klausinėti vieni kitų: „Ar mes
pažįstame ką nors Malavyje? Su kuo ten galėtume dirbti?“
Ir prisiminėme Gaye Russell.
Ir tada garsiai svarstėme: ar ji vis dar ten?
Ar vis dar Malavyje? Ar yra būdas ją surasti?
Ir mūsų pokalbį nugirdo vienas žmogus, tuo
metu gyvenęs Craig Lodge – vardu Tony Smith,
ir jis staiga sako: „Bet juk aš pažįstu šią moterį! Aš pažįstu Gaye Russell.“
Neįtikėtinas dalykas – jis mus vėl suvedė ir pasakė:
„Aš pažįstu Gaye Russell, dabar dirbu su ja Malavyje.“
Ir tai buvo 2002-ųjų kovo mėnesį, kai netikėtai sulaukiau skambučio
– labai tylus balsas sako: „Gaye, tikriausiai manęs neprisimenate,
mano vardas Magnusas Macfarlane-Barrow“, – ir aš negalėjau tuo patikėti.
Ir aš jam sakau: „Magnusai, tu turi atvykti čia, nes mes statome Medžiugorjės
kopiją – bažnyčią ir Šv. Kryžiaus kalną, – ir tu privalai tai pamatyti.“
Mes pirmą kartą nuvykome į Malavį ir susitikome su Gaye.
Tai buvo nepaprastai jaudinanti patirtis, nes ji mums
pasakė, kad gavusi tą laišką iš mamos beveik prieš 20 metų,
ji pati nuvyko į Medžiugorję ir ten patyrė
išgyvenimą, kuris taip pat pakeitė jos gyvenimą.
Ir tuo metu, kai Magnusas ir Ruth su ja susitiko, ji jau buvo
pradėjusi savarankiškai maitinti išbadėjusius vaikus savo gyvenvietėje.
Mes pradėjome bendradarbiauti su ja ir su
žmonėmis, kuriuos ji mums pristatė Malavyje.
Jie padėjo identifikuoti pirmuosius 200 mažų kūdikių, kurie buvo labai išsekę
nuo nepakankamos mitybos, ir teko rinktis, kam labiausiai reikėjo maisto.
Ir būtent nuo to prasidėjo „Mary’s Meals“ veikla
Malavyje. Tad vėlgi – tai buvo mūsų Motinos darbas.
Šiandien daugiau nei 900 000 vaikų Malavyje
kiekvieną mokyklos dieną valgo „Mary’s Meals“ maistą.
Man „Mary’s Meals“ ir Medžiugorjė yra visiškai susiję.
Visa „Mary’s Meals“ įkvėpimo šaknis yra Medžiugorjė.
Dar daugiau – jaučiu, kad Mergelė Marija išsirinko keletą mūsų,
kad būtume tie krumpliaračiai, kurie viską užveda ir palaiko.
Net ir dabar, po tiek metų, vis dar jaučiuosi nustebęs, kad
visa tai įvyko. Tai niekada nebuvo mūsų tikslas ar planas.
Ir niekada neprarandu to nustebimo jausmo ir gilaus
dėkingumo Dievui, kad Jis suteikė man galimybę tai daryti.
Man asmeniškai atrodo, kad Mergelė Marija rodo
mums kryptį ir skatina mus eiti šventumo keliu.
O mūsų gyvenimo vaisiai – tai Medžiugorjės vaisiai. Tai mūsų
Palaimintosios Motinos buvimo tarp mūsų per visus šiuos metus vaisiai.
Ir jūs matote šiuos gražius vaisius visame pasaulyje dėl jos buvimo.
Visa tai kyla iš Medžiugorjės – visiškai aiškiai – iš
noro atsiliepti į Mergelės Marijos kvietimą į šventumą.
Mes to neplanavome, o Dievas buvo labai švelnus su mumis
– viskas klostėsi po truputį, labai labai švelniai.
Tuo tarpu visame pasaulyje pradėjo augti šis nepaprastas meilės judėjimas.
Daugybė žmonių, iš skirtingų kultūrų ir tikėjimų,
pradėjo dalintis tuo, ką turi, kad vaikai galėtų valgyti.
Medžiugorjės draugai tapo aktyvūs daugelyje pasaulio
šalių ir nori būti lyg ištiestos Gaspo rankos..
„Duoti maisto ten, kur yra alkis, ir meilės ten, kur yra neapykanta.“
„Mary’s Meals“ padeda žmonėms visame pasaulyje,
nepriklausomai nuo religijos ar tautybės.
Lygiai taip, kaip Motina Teresė liudijo krikščionybę...
Niekada nekalbėdama apie Jėzų žodžiais.
Kai galvoju apie „Mary’s Meals“ visame pasaulyje,
man tai atrodo kaip daugybė mažų meilės darbų.
Niekas iš mūsų nedaro nieko ypatingo.
Tik tada, kai sudedi visus tuos mažus darbus draugėn,
susikuria kažkas neįtikėtino, kas iš tiesų keičia pasaulį.
Jis numetė galinguosius nuo sostų ir išaukštino nuolankiuosius. Alkstančius
Jis pripildė gėrybių, o turtinguosius paleido tuščiomis rankomis.
Savo kaimynystėje visada tvarkau gatves ir mokau
kitus vaikus, kurie neturi galimybės lankyti mokyklos.
Tai tik mažas dalykas, bet ateityje norėčiau padaryti
daugiau, nes manau, kad jei turėsiu galimybę mokytis,
galėsiu perduoti tai, ko išmokau, kitoms vietoms. Tai ir norėčiau daryti ateityje.
Pirmą kartą sutikau Jimmy netrukus po žemės drebėjimo Haityje.
Tą dieną praleidau su juo. Jis tuomet mokėsi paskutinėje
vidurinės klasėje ir mane labai sujaudino šis jaunuolis.
Net tame skurde – jis augo pačioje pavojingiausioje Haitio lūšnyno dalyje.
City Salé kadaise net buvo vadinamas pavojingiausiu lūšnynu pasaulyje.
Ten buvo pavojinga, nes žmonės badavo.
Tokiame rajone vienintelis kelias daugeliui – tapti gangsteriu.
Tad turėjau puikią galimybę tapti gangsteriu ir aš.
Bet laimei, aš atradau „Mary’s Meals“ ir atradau išsilavinimą.
Atradau maistą. Ir dabar pradedu turėti naują svajonę
ir suprantu, kad galiu tapti geru žmogumi, o ne kažkuo blogu.
Toje vietoje žmonės net gamindavo blynus iš purvo, cukraus ir sviesto.
Aš neturėjau valgyti to purvo, nes radau „Mary’s Meals“.
„Mary’s Meals“ mane maitino beveik 12 metų ir pakeitė mano gyvenimą iš esmės.
Tada turėjome galimybę sugrįžti į jaunimo festivalį Medžiugorjėje.
Mums buvo duota šiek tiek laiko scenoje, ir man kilo mintis – kaip būtų
nuostabu nuvesti Jimmy, pažiūrėti, ar galime jį atgabenti iš Haitio,
kad jis taptų gyvu liudytoju prieš minią žmonių, kurie taip myli „Mary’s Meals“.
Tad šiandien esu čia, kad jūs paragautumėte to maisto, kurį pasodinote mano šalyje.
Aš esu dainininkas. Gal ne pats geriausias, bet pabandysiu, kad mums būtų smagu kartu.
Pamatyti Jimmy scenoje, su jo dovanomis, jo nepaprastu talentu –
vien tik Jimmy istorija įkvėptų mane tęsti šį darbą, nekalbant
jau apie kitą milijoną vaikų, kurie šiandien gauna šį maistą.
Man „Mary’s Meals“ yra vienas iš gražiausių
dalykų, nes tu savo tikėjimą rodai per veiksmus.
Tikėjimas yra meilė.
Ir jei turi tikėjimą, turi meilę.
Ir nori daryti kitus laimingus.
Džiaugiuosi, kad „Mary’s Meals“ šiandien yra tarp mūsų.
Šis nuostabus darbas, kuris prasidėjo Medžiugorjėje
ir kasdien pamaitina daugiau nei milijoną vaikų.
Padėkime plojimais „Mary’s Meals“.
Ir labai tikiuosi, kad ši nepaprasta „Mary’s Meals“ istorija
bus dar vienas ženklas, kuris nukreips žmones atgal pas Jėzų,
padės suprasti Dievo gailestingumą,
o gal kai kam net pirmą kartą parodys Medžiugorję,
ir paskatins apie tai pagalvoti.
„Turėdami akis, nematome...“ – sakė Jėzus.
Turėdami ausis, negirdime.
Kol neateina momentas, kai kažkas mumyse prabunda.
Dėkoju Dievui, tai nutiko Magnui ir jo bendradarbiams.
Ir tikiuosi, kad taip nutiks ir daugeliui kitų.
Kad prabus dvasia.
61 milijonas vaikų vis dar nelanko mokyklos dėl skurdo.
Milijonai kitų nuolat kenčia nuo bado.
Badas ir jo pasekmės, kaip žinome, yra dažniausia mirties priežastis
pasaulyje – net dažnesnė už ŽIV, maliariją ir tuberkuliozę.
Visus metus pamaitinti vaiką per „Mary’s Meals“ kainuoja vos 22 eurus.
Melsiuosi už „Mary’s Meals“, kad galėtumėte daryti
tai, ko trokšta Palaimintoji Marija ir ko nori Dievas.
Nes viskas, kas vyksta, yra Dievo valia.
Prisijunkite prie pasaulinio „Mary’s Meals“ judėjimo šiandien: www.marysmeals.org
arba apsilankykite mūsų informacijos centre Medžiugorjėje, netoli Šv. Jokūbo bažnyčios.
Ir nuoširdžiai prašau jūsų toliau tęsti šį darbą, būkite stiprūs.
Nes čia, Medžiugorjėje, žinote, kad kiekvieną mėnesio
antrą dieną Palaimintoji Marija siunčia mums žinutes
ir ragina būti meilės apaštalais.
„Mary’s Meals“ yra meilės apaštalai.
Jis atėjo į pagalbą savo tarnui Izraeliui, nes prisiminė savo gailestingumo
pažadą, pažadą, kurį davė mūsų tėvams – Abraomui ir jo palikuonims per amžius.