Paremta tikra istorija iš Evangelijos pagal Luką, 2 skyriaus
Kai Augustas Cezaris tapo Romos imperatoriumi,
Izraelio pranašai buvo nutilę jau 400 metų.
Kentėdami sunkią mokesčių naštą,
hebrajų žmonės meldė išlaisvinimo iš romėnų okupacijos,
o kunigai kartodami garsiai skaitė sinagogose senąsias pranašystes.
Pranašystės šnabždėjo apie Mesijo, kuris išgelbės Dievo tautą, atėjimą.
- Sveiki.
Šiandien graži diena, ar ne?
Kaip jūs?
Kodėl?
Grįžkite!
(atsidūsta)
- O tu, Efratos Betliejau,
mažiausias tarp Judo kaimų,
iš tavęs man kils tas,
kuris valdys Izraelį;
jo kilmė siekia senų senovę, seniai praėjusius laikus.
Todėl jis paliks juos lig laiko,
kai įsčiose nešiojanti kūdikį bus pagimdžiusi;
Jis pats bus taika!
Skaitinys iš pranašo Michėjo knygos ritinio.
- Jūs turite mums duoti mažesnę kainą.
- Ne, ne. - Ir be to...
- Tobulas, be trūkumų, nieko, nieko blogo, matote?
- Hmm, be trūkumų.
- Geras, be jokio trūkumo.
- Šitas yra geras. - Ačiū, ačiū.
- Mokytojau, turiu klausimą apie Mesiją.
Kiekvieną dieną mokiausi Toros...
- Piemuo nori mokytis.
- Taip.
Ar tikite, kad Mesijas išlaisvins mus
iš okupacijos?
- Taip, jis taps puikiu karo vadu.
- Ar esate tikras?
Nes praėjusį šabą kunigas skaitė iš pranašo Ezechielio,
ir jis nesakė... - Kaip tu drįsti?
- Atsiprašau, mokytojau.
Jis yra apsėstas.
- Tu atsivedei šį gyvulį?
- Sakiau, kad turi būti be dėmės! - Be dėmių, taip.
- Jie skirti teisiesiems, tobulai aukai.
- Labai atsiprašau, labai atsiprašau, labai atsiprašau.
- Jūs stebitės, kodėl Mesijas neatėjo?
Tokie žmonės kaip jūs neleidžia jam ateiti savo dėmėmis.
Jei grįšite čia be tobulo avinėlio,
visus jus išvarysiu iš turgaus.
- O dabar eik, eik.
- Aš tave apie tai įspėjau.
Ar tu esi ne tik šlubas, bet ir kurčias?
- Atsiprašau!
- Mes dėl tavęs nesulėtinsime kelionės.
Tu nuvesk šį avinėlį atgal
į kalną ir pasistenk neatsilikti!
Arba pats susirask kelią atgal.
- Pasakykite tiems, kurių širdys nerimsta, kad būtų stiprūs.
Štai jo atlygis drauge su juo,
jo atpildas pirma jo.
Tauta, gyvenusi tamsoje, išvydo didžią šviesą,
gyvenusiems nevilties šalyje
užtekėjo šviesybė.
Tu išaukštinai tą tautą,
suteikei jai didį džiaugsmą.
Tavo akivaizdoje jie džiūgauja
lyg pjūties džiaugsmu, lyg dalydamiesi grobiu.
Nes tu sutriuškinai juos slėgusį jungą, jų pečius lenkusią kartį.
- Tau reikia eiti. - Aš noriu klausytis.
- Ne, tai šventa vieta. - Prašau!
- Tu esi purvinas, eik!
Išeik.
- Ir kiekvienas krauju išteptas drabužis bus sudegintas
kaip kuras ugniai.
Stiprink silpnas rankas.
- Atsiprašau, drauguži.
Ar galėtum man nurodyti šulinį šiame mieste?
Mano žmona negėrė jau kelias valandas.
- Šios aikštės gale.
- Ačiū, broli.
- Bet palaukite, palaukite, palaukite.
Štai.
- O, ačiū už tavo gerumą.
- Iš toli atvykote? - Iš Galilėjos, Nazareto.
- Nesakyk to čia per garsiai.
Žinai, kad sakoma: "Nieko gero negali būti iš..."
- Žinau, ką jie sako apie Nazaretą.
- Nesijaudink, niekam nesakysiu.
Paslaptis su manimi saugi.
- Ačiū už jūsų gerumą.
- Mano vardas Simonas. - Traukitės man iš kelio!
- Mes turime eiti.
- (Marija) Ačiū.
Tu sustiprinai jų silpnas rankas... tu sustiprinai drebančius kelius.
Sakykite tiems, kurių nerami širdis, būkite stiprūs.
Nebijokite.
Štai jūsų Dievas ateis su
kerštu, su Dievo atlygiu.
Jis ateis ir išgelbės jus.
Tuomet aklųjų akys bus atvertos ir
kurčiųjų ausys atmerktos.
Tuomet šlubas šokinės kaip elnias
ir nebylio liežuvis giedos iš džiaugsmo.
Skaitinys iš pranašo Izaijo knygos ritinio.
- [Senasis piemuo] Eik ten!
Hut hut hut hut hut hut!
- Taip, gerai, kitą kartą nusišluostysiu rankas jo apsiaustu.
Jis būtų nualpęs.
- Fariziejus toks šykštus, kad kai rašo testamentą,
save užrašo kaip paveldėtoją!
- Ir tada jis vis tiek ne kažką tegauna!
- Ne.
- Pagaliau jis grįžo!
- Sveikas, Simonai!
- Pasilik su avimis.
- [piemuo] Jis nenaudingas, kodėl jį laikote šalia?
- Jis geras berniukas. - Ech, nori vakarienės?
- Aaronas šįvakar gamino vakarienę,
taigi, nieko nėra pagaminta.
(juokas)
- Maistas geras, tai mano močiutės receptas,
tad palik jį ramybėje.
- Tuomet todėl ir išėjo tavo senelis.
- Tau pasisekė,
kad nesi jo pokalbių dalis, vėl ir vėl.
- [Senasis piemuo] Jie pasiima viską, ką nori.
- [Jaunasis piemuo] O, norėčiau,
kad ta moteris nebūtų palikusi šulinio.
- Ji buvo labai graži. - Labai graži, labai graži.
- Ar galiu dabar gauti savo vakarienę?
- Ne su mumis.
Tavo lėkštė yra ten.
- Po to, kas nutiko šį rytą,
šiąnakt miegosi su avimis.
- Ir šį kartą būk atidus. - Ir saugokis vilkų.
- Ir saugokitės fariziejaus, jis gali jus persekioti.
- Romėnas vakar atėmė dar vieną avį.
- Simonai, jie vėl
kalba apie romėnus! - Bet jie kepa
jį tiesiai priešais mane! - Tau pasisekė!
Tau pasisekė, kad nedalyvauji šiame pokalbyje apie romėnus,
vėl ir vėl.
Pakalbėkime apie ką nors kita.
- [Kunigas] Todėl pats Viešpats duos jums ženklą.
Štai mergelė pradės ir pagimdys sūnų.
Ir pavadins jį vardu Emanuelis.
- [Senasis piemuo] Taip gražu!
- Turime kam nors papasakoti. - Turime pasakyti visiems!
- Visiems, taip.
Taip, ačiū, ačiū, ačiū, ačiū, ačiū.
- Mes taip ilgai to laukėme.
Taip ilgai.
- [Marija] Jo ranka.
Jo ranka. - Jo ranka?
- Jo ranka. - Taip, tavo ranka!
- O, viskas gerai.
Kaip jį pavadinsi?
- Jėzus.
- (Juozapas) Mes pavadinsime jį Jėzumi.
- Aš turiu eiti.
Žmonės turi žinoti.
- Žmonės turi žinoti.
- [Simonas] Mums gimė kūdikis.
Mums duotas sūnus.
Valdžia bus ant jo pečių, ir jis bus
vadinamas vardu,
Nuostabusis Patarėjas, Galingasis Dievas, Amžinasis Tėvas,
Ramybės Kunigaikštis.
Jo viešpatavimas be ribų
ir taika begalinė.
Tvirtins ir palaikys ją teismu
ir teisumu dabar ir per amžius.
- Tu buvai teisus, tu buvai teisus.
- Jūs!
Sakiau tau negrįžti čia.
Tai kur jis?
Ar radai nepriekaištingą avinėlį aukojimui?