Mutacijos yra raktas į mūsų evoliuciją.
Jos mums leido iš vienaląsčio organizmo tapti planetos dominuojančia rūšimi.
Įžengėme į branduolinį amžių, pagreitinsime mutacijų procesą.
Tarp mūsų jau gali būti žmonių su ypatingais gebėjimais.
Mutacijos yra labai svarbios evoliucijai.
Mutacijos sukuria skirtumus tarp individų.
Kas yra tikra ir kas yra melas?
Ar mutacijos iš tikrųjų yra raktas į evoliuciją?
Pagalvokite, realybėje didesnės genetinės mutacijos nesuteikia supergalių,
jos sukuria super-iššūkius, kartais net kelia pavojų gyvybei.
Tokia realybė,
tačiau mums sakoma, kad mutacijos, vedamos natūralios atrankos,
išrado ir genetiškai sukonstravo kiekvieną gyvo organizmo bruožą.
Gyvybės pokyčiai vyksta daugmaž atsitiktinai.
Mutacijos sukuria variacijas.
Evoliucijos biologai teigė, kad, laikui bėgant,
mutacijos galiausiai sukuria gyvybės bruožus.
Jei tai tiesa, trilijonai mutacijų per visą gyvybės istoriją lėmė,
jog atsirado gebėjimas skristi, regėti,
imuninė, reprodukcinė sistemos…
Ir netgi sąmoningos būtybės, gebančios mylėti, mąstyti, kurti ir atskirti gerį nuo blogio…
Dabar nebereikia pasikliauti spėliojimais.
Atlikdami eksperimentus, galime stebėti mutacijas
ir pamatyti, ką jos daro evoliucijai.
Biochemikas Maiklas Behe didžiąją gyvenimo dalį tyrinėjo ir studijavo mutacijas.
Per pastaruosius 50 metų buvo sukurti metodai,
leidžiantys molekuliniu lygmeniu sekti mutacijas - DNR pokyčius.
Dabar galime stebėti evoliuciją realiu laiku.
Nuo 1988 m. biologas Ričardas Lanskis
atliko vieną didžiausių evoliucinių eksperimentų.
Jis savo laboratorijoje pradėjo auginti E. coli bakterijų kultūrą.
Kadangi jos dauginasi taip greitai, ištirta jau 60-tūkstantoji karta.
Tai atitiktų 1,5 milijono metų žmonių gyvenimo.
Šie skaičiai yra pakankamai dideli,
kad pastebėtume pokyčius, jeigu jie vyktų.
Tyrime jis pastebėjo daugybę naudingų mutacijų,
bet didžioji dauguma jų buvo jau egzistavusiuose genuose.
Mutacijos genus sunaikino arba sugadino.
Taigi bakterijos vystėsi, įgavo pranašumų,
bet labiau dėl devoliucijos, negu dėl evoliucijos.
Sunku suprasti, kokią naudą gali atnešti geno sugadinimas.
Pagalvokime taip.
Tarkime, turite automobilį,
o svarbiausias dalykas išgyvenimui šiuo metu yra kuro sąnaudos.
Ką turėtumete padaryti, kad jis nuvažiuotų toliau?
Galėtumėte išimti galinę sėdynę ir ją išmesti.
Ji naudinga, bet jei jūsų gyvybė priklauso nuo kuro sąnaudų,
tai būtų naudingas patobulinimas.
Darvino teorijos problema yra ta,
kad išmetus sėdynę, nebesakoma, kaip ją vėl pasigaminti.
Darvino teorija turi parodyti, kaip organizmai tobulėja kurdami naujus dalykus,
o būtent to nepastebėta šiame puikiame eksperimente.
Garsusis E. coli eksperimentas rodo,
kad trilijonai mutacijų nesugeba sukurti nieko naujo.
Pagal skaičius šis eksperimentas yra milžiniškas,
bet jį aplenkia natūralus eksperimentas – maliarija užsikrėtę žmonės.
Kasmet maliarija užsikrečia maždaug milijardas žmonių.
Tai yra milijardas kart trilijonas ląstelių,
kurios kasmet susikuria planetoje.
Pastaruosius dešimtmečius mokslininkai nuodugniai tyrė maliariją.
Jie pastebėjo, kaip išsivystė atsparumas vaistams ją gydyti.
Bet įdomiau tai, ko mokslininkai nepastebėjo.
Nebuvo nei jokių naujų molekulinių mašinų, nei naujų genų.
Visgi ji turėjo tiek daug galimybių,
kad evoliucijos teorija būtų prognozavusi,
jog iš to gims kažkas įspūdingo, bet to nebuvo.
Ir tai ne tik maliarijos bei E. coli atvejai,
tai plačiai paplitęs reiškinys.
Kaip mano M. Behe, tai rimtas iššūkis evoliucijos teorijai.
Atradimas, kad daugelis „naudingų“ mutacijų
iš tikrųjų yra genus naikinančios ar degraduojančios mutacijos,
pakišo koją Darvino teorijai.
Darvino natūraliosios atrankos ir mutacijų mechanizmas
ne tik negali sukurti sudėtingų sistemų,
bet jis turi stiprų polinkį jas degraduoti.
Tai reiškia, kad naudingos mutacijos,
kurios, kaip mus mokė, yra evoliucijos pagrindas,
tyrimuose nerodo pajėgumo ką nors sukurti ar išrasti.
Matome, kad didžioji dauguma „naudingų“ mutacijų
atsiranda sugadinant senus genus.
Taigi nesukuriama nieko naujo, o tik išmetama tai, kas jau buvo turima.
Tai pastebime bakterijose, žinduoliuose, paukščiuose,
tai pastebime visur, kur tyrėme.
Šie moksliniai įrodymai visiškai prieštarauja evoliucijos teorijai,
todėl visuomenė niekada apie tai negirdi.
Tik keli drąsūs mokslininkai išdrįso apie tai kalbėti.
Lynn Margulis teigė: „Mane nuolat mokė,
kad susikaupusios atsitiktinės mutacijos lemia evoliucinius pokyčius –
dėl jų atsiranda naujos rūšys.
Tuo tikėjau, kol nepradėjau ieškoti įrodymų.“
Jei mutacijos nėra evoliucijos pagrindas,
kas gali paaiškinti tokius naujus išradimus, kaip ląstelė,
akys ar skrydis?
Paukščiuose randame įvairių nuostabių, tarpusavy susijusių bruožų, darniai suderintų skrydžiui.
Iš patirties žinome, kaip sunku sukurti lėktuvą
ir ko reikia, kad jį sukonstruotume.
Pastebime, kad tikslingumas ir funkcionalumas kyla iš protingų šaltinių,
o ne iš aklų materialių procesų.
Todėl kai gamtoje matome planą, inžineriją ar meną,
ar neturėtume ieškoti tai sukurti pajėgaus Projektuotojo, Inžinieriaus, Menininko?..
Mes nesame materialistai.
Mes matome žmogaus sielą,
patiriame meilę,
gyvename su tikslu,
kovojame už teisybę.
Esame tylioji dauguma ir daugiau nebetylėsime.