Šv. Komunijos Ostija pradėjo kraujuoti ir pavirto gyvo žmogaus širdimi.
Ron Tesoriero, teisininkas ir filmų kūrėjas,
popiežiaus Pranciškaus - tuometinio vietos arkivyskupo - užsakymu
vadovavo moksliniam tyrimui.
Jis pristato šio tyrimo rezultatus, šokiravusius mokslo pasaulį.
Džiaugiuosi galėdamas papasakoti jums kai ką apie savo kelionę mokslo ir tikėjimo link,
kurioje žvelgiu į galingus Kristaus kančios ženklus,
pasirodžiusius šiandieniniame pasaulyje.
Tai, kas įvyko, galbūt bus vienas didžiausių iššūkių mokslui.
Esu tikras, kad tai, ką pamatysite, jus tikrai sužavės.
Jau daugiau nei 25 metus tyrinėju kai kuriuos
labai nepaprastus atvejus, ir jie atrodo antgamtiniai.
Mokslinės išvados yra stulbinančios.
Tuos atradimus dabar paskelbiau savo knygoje
"Mano žmogiškoji Širdis: kur susiduria mokslas ir tikėjimas".
Knygoje pateikiu įtikinamų įrodymų
apie mano ištirtus atvejus,
kai Dievas galingai įsikišo į mūsų pasaulį
ir sustabdė gamtos dėsnių veikimą.
Jis leido ir mokslui, ir kamerai tapti to liudininkais.
Tokiu būdu Jis nušvietė kai kurias didžiausias
paslaptis, su kuriomis kada nors susidūrė žmonija.
Knygoje pasakoju, kaip 1995 m. vienas žmogus nusipirko
taip atrodančią Kristaus statulėlę,
tačiau tą pačią dieną, kai ji buvo įsigyta,
ji savaime pradėjo lieti ašaras ir kraują.
Sunku įsivaizduoti, kaip galėjo nutikti toks dalykas,
bet aš pats mačiau, kaip tai įvyko.
Man pavyko nufilmuoti šią akimirką,
kai ji liejo ašaras.
Apklausiau daug liudininkų, kurie taip pat matė,
kaip ji lieja kraują. Rentgeno spinduliai parodė,
kad su statula nieko nebuvo daryta.
Daugiau nei du dešimtmečius samdžiau mokslininkus iš skirtingų šalių,
kad jie atliktų statulos išskirto kraujo
patologinius ir DNR tyrimus.
Jie nustatė, kad kraujas buvo gyvo žmogaus,
tačiau tas kraujas neturėjo
žmogaus genetinio kodo.
Romos teisinės medicinos profesorius Fiori
turėjo tai dar kartą patvirtinti, atlikdamas
tyrimus su dar dviem mano jam pateiktais mėginiais.
Jis man pranešė, kad kraujas buvo žmogaus kilmės,
tačiau, kaip bebūtų keista,
jis neturėjo žmogaus genetinio kodo.
Šiam neįprastam rezultatui jis neturėjo jokio paaiškinimo.
Taigi kyla klausimas, kodėl šis žmogus neturėjo žmogaus genetinio kodo?
Patologiniai sukrešėjusio kraujo tyrimai pateikė dar daugiau staigmenų.
Po šašais buvo epitelinis audinys - oda.
Audinys, kurį gyvas organizmas gamina gijimo proceso metu,
kad sustabdytų kraujavimą,
kai kūnas buvo smarkiai sužeistas.
Galime pradėti nuo stambaus plano.
Tai, ką čia matote nedaug padidinta,
yra išdžiūvusios, ištirpusios kraujo ląstelės.
O čia - vos matomi ląstelių kontūrai.
Čia yra vos įžiūrimi branduoliai.
Taigi tai yra epidermis. Tai oda ir kraujas paviršiuje.
Oda, kuri taip pat yra degeneravusi, ir kraujas paviršiuje.
Atlikęs tolesnį tyrimą histopatologas nustatė, kad
su krauju susimaišė smulkūs traumuoto odos audinio gabalėliai,
kuriuos matote čia, ekrano apačioje.
Šis sluoksninis epitelis tikriausiai yra plokščiasis,
bet iš tikrųjų jis gana gražiai išsilaikęs.
Jis sakė, kad tai buvo subtilus audinys,
galbūt iš burnos odos arba vidinių lūpų dalių.
Arba jis galėjo būti iš gilesnės odos, pavyzdžiui, veido,
kur buvo nusilupęs viršutinis sluoksnis.
Jis sakė, kad nėra įprasta rasti audinių kraujyje.
Tai, kad audiniai buvo susimaišę su krauju,
rodė, kad buvo trauminis sužalojimas.
Kaip ir tuo atveju, jei žmogus buvo sumuštas
buku daiktu, kuris sukėlė kraujavimą.
Tai sakydamas jis nieko nežinojo apie mėginio istoriją.
Ši medžiaga negalėtų būti gauta iš negyvo objekto.
Mokslas negali paaiškinti, kaip ši Kristaus statula savaime
įgijo gyvo, kenčiančio ir sužeisto žmogaus požymių.
Asyžiaus miestas Italijoje garsus tuo, kad čia
XIII a. gyveno ir mirė šventasis Pranciškus.
Jis buvo žinomas kaip turėjęs Kristaus žaizdas - stigmas
ir kitų mistinių išgyvenimų.
Prieš kelerius metus nufilmavau moterį, klūpančią prie jo kapo.
Iš jos rankų mačiau tekantį kvepiantį aliejų.
Tos pačios rankos
turėjo tapti kitų mano stebėtų ir užfiksuotų
mistinių patirčių dėmesio centru.
Jos vardas Katia (Katalina) Rivas iš Bolivijos.
Neturėdama jokio teologinio išsilavinimo
ji dabar yra parašiusi 80 gilios teologijos knygų
be klaidų.
Ji sako, kad jas jai padiktavo pats Kristus.
Daug kartų filmavau ją, kai tai vykdavo.
Knygose šių dienų kalba aiškinama Biblija.
Jose pasakojama apie Dievo meilę žmonijai,
gyvenimo tikslą, dangaus tikrovę,
vienintelį būdą, kaip šis pasaulis ras taiką,
ir dar daug kitų dalykų.
Tikime, kad su ja kalba pats Viešpats.
Žmogui, neturinčiam teologinio išsilavinimo, būtų sunku
įsiminti ar išreikšti šias teologines tiesas su tokiu
paprastumu ir tiesumu, koks akivaizdus šiuose raštuose.
Tačiau taip pat raštuose paaiškinama, kodėl vyksta
kiekvienas iš nepaprastų įvykių, kuriuos pateikiu knygoje.
Katia taip pat patiria stigmas -
žaizdas, padarytas Kristui per nukryžiavimą.
Kai apie tai papasakojau žurnalistui Maikui Vilesiui (Mike Willesee),
jis buvo nusiteikęs skeptiškai.
Jis norėjo pats tai pamatyti ir nufilmuoti, jei tai pasikartotų.
Nufilmuota, kaip Katia įvardijo dieną ir laiką,
kada kitą kartą, už dviejų mėnesių, jai bus stigmos.
Ji sakė, kad Jėzus jai pasakė dieną, kai tai pasikartos,
ir kad mes galėsime tai nufilmuoti, kad visi pamatytų.
Taigi Katia, dėl tos žinios esate tikra,
kad kitą dieną po Kristaus Kūno šventės turėsite stigmas?
Tai suteiktų mums progą daug ką apmąstyti.
- Taip, be abejo.
Ačiū.
Mūsų nuostabai, tai iš tiesų įvyko tiksliai taip,
kaip ji išpranašavo. Visą įvykį nufilmavome.
Sveikinamės iš "Fox" studijos Los Andžele.
Kokia garbė dirbti kartu su jumis.
Ačiū.
Iš visų dėmesio vertų darbų, kuriuos atlikote per daugelį metų,
kai garsėjote savo skepticizmu ir tiriamojo darbo sugebėjimais,
šis projektas, kurį netrukus pamatysime,
ne tik skiriasi, bet ir buvo jums nepaprastas.
Jį pradėjau prieš septynerius metus per advokatą, kuris pradėjo šį tyrimą.
Aš paprasčiausiai nepatikėjau tuo, ką jis man pasakojo.
Nuo to laiko įvyko daug dalykų.
Tai buvo nepaprasta kelionė ir norėčiau, kad
mūsų žiūrovai prisijungtų prie šios kelionės.
Tai buvo dalis specialios "Fox" tinklo programos "Dievo ženklai",
kurią vien Jungtinėse Valstijose žiūrėjo 29 milijonai žiūrovų.
Visi galėjo matyti, kaip iš nieko palaipsniui
susiformavo gilios kraujuojančios žaizdos.
Tarsi ji būtų buvusi prikalta vinimis per rankas
ir kojas, kaip Kristaus nukryžiavimo metu.
Ji kentėjo skausmą.
Apie 15 val. žaizdos pradėjo gyti.
Kitą rytą, priešingai medicinos patirčiai, jos visiškai užgijo.
Nemanau, kad kuris nors pasaulio mikrochirurgas galėtų taip
lygiai užgydyti tas žaizdas per mažiau nei 24 valandas.
Šio delno išorėje, vos po 24 valandų
nuo dienos pradžios, nėra nieko, ką galėtumėte įžiūrėti.
Šioje rankoje, du kryželiai.
Ant delnų - nieko.
Ką pasakytumėt, ar matėte ką nors panašaus, kolega?
Na, mediciniškai tai neįmanoma.
Iš to, ką matėme vakar, visiškai neįmanoma,
kad tos žaizdos taip užgytų.
O jei pažvelgtume ir į kojas,
Ronai, matote, iš čia vakar ėmiau kraują.
Taip pat atidžiai įsižiūrėję pastebime, kad žaizdos užgijo labai neįprastai.
Jos įsitraukė į vidų.
Tarsi kažkas viską sutrauktų iš vidaus.
Ką jūs pasakytumėte apie tai, kas vakar atsitiko?
Dievas buvo šalia, buvo nuostabu, stebuklas.
Ar jūs abejojate?
Neabejoju.
Toliau knygoje pereinu prie kito antgamtinio ženklo - Eucharistijos stebuklų.
Ispanijoje esančiame Eskorialio miestelyje egzistuoja viena iš daugelio istorijoje žinomų
Komunijos ostijų, kurios kraujavo.
XVI a. karalius Pilypas II suteikė savo
karališką apsaugą ir garbę Ostijai,
kurią išniekino kareivis, mindęs ją spygliuotais batais.
Ji iš karto pradėjo kraujuoti.
Karaliui tai buvo ženklas.
Kristaus kraujas vėl išsiliejo
per žmogaus jam padarytą smurtinį sužalojimą.
Relikvija tapo nacionaline vertybe.
Panašiai nutiko čia, Lančiano mieste Italijoje, VIII amžiuje.
Mišių metu Ostija virto tuo,
kas atrodė kaip kūnas, o vynas - krauju.
Kai 1971 m. mokslininkas ją ištyrė,
paaiškėjo, kad tai buvo žmogaus širdies audinys.
Taip pat nutiko Orvieto mieste Italijoje.
Kasmet Orvieto gyventojai susirenka į didžiulę šventę,
kad prisimintų, kas čia įvyko XIII a.
Per šv. Mišias tikėjimo abejonių turintis kunigas pastebėjo, kad
iš Ostijos jo rankose ant altoriaus audeklo išsiliejo kraujas.
Šis stebuklas taip sužavėjo popiežių Urboną IV,
kad jis įsteigė Kristaus Kūno ir Kraujo šventę.
Ši šventė dabar yra švenčiama visoje Bažnyčioje.
Originalus krauju suteptas altoriaus užtiesalas šiandien pagarbiai nešamas gatvėmis procesijoje.
Filmuodamas visa tai mačiau didžiulį žmonių tikėjimą.
Tas tikėjimas nebuvo pagrįstas jokiais moksliniais eksperimentais.
Galvojau, ką atskleistų šiuolaikinis mokslas,
jei būtų galima patikrinti tariamą eucharistinį stebuklą.
Laimei, man buvo suteikta galimybė tai sužinoti.
Būtent čia, Buenos Airėse, įvyko kai kas nepaprasto.
Popiežius Pranciškus, tuometinis miesto arkivyskupas, norėjo, kad tai būtų ištirta,
ir man teko garbė tą tyrimą atlikti.
Tyrimas atskleidė kur kas daugiau, nei kada nors tikėjausi.
Būtent ši istorija ir yra mano knygos ašis.
Dabar tai tapo visuotinai žinoma kaip Buenos Airių eucharistinis stebuklas.
Jis įvyko šioje bažnyčioje.
Istorijos centre buvo kunigas Aleksandras Pezet,
kuris pasakojo, kad 1996 m. rugpjūčio 18 d.
jo bažnyčioje buvo rasta numesta konsekruota Ostija.
Ji buvo įdėta į dubenį su vandeniu ir užrakinta tabernakulyje.
Po aštuonių dienų atidarius tabernakulį pastebėta,
kad iš Ostijos teka į kraują panaši medžiaga.
Kitą savaitę transformacija tęsėsi.
1999 m. spalį buvo paimti mėginiai ir tada pradėtas tyrimas.
2004 m. pateikiau mėginį Niujorko teismo medicinos patologui dr. Frederikui Zugibei.
Jam nieko nebuvo pasakyta apie mėginio kilmę.
Jam nebuvo sunku identifikuoti medžiagą.
Širdies audinys. Čia yra uždegiminis infiltratas.
Pats širdies audinys degeneruoja, yra degeneracinis.
Kitaip tariant, taip kartais nutinka po širdies priepuolio.
Tai žmogus, kurį ištiko širdies priepuolis,
bet jis neatnešė mirties iškart.
Asmuo turėjo gyventi tam tikrą laiką po to.
Yra ir kitų dalykų, kurie gali sukelti
tokį į širdies priepuolį panašų dalyką.
Automobilių avarijose, kai sutraiškoma krūtinė
ir tai sukelia širdies pažeidimą.
Taip pat, kai žmogus sumušamas per krūtinę.
Tuomet atsiranda koronariniai sužalojimai.
Jų gaunama ir nuo žmonių,
kurie neteisingai atliko dirbtinį kvėpavimą.
Ta sritis gali apmirti.
Sužalojimas pataikė į šią širdies sritį, būtent čia.
Širdis yra viena sritis, kurią gerai žinau.
Tai mano sritis.
Manau, kad mėginys yra iš šios srities.
O kokia yra šios širdies dalies funkcija?
Tai kairysis skilvelis.
Tai pagrindinė sritis, kuri pumpuoja kraują į visas kūno dalis.
Na, o kokia mėginio istorija?
Gerai.
Tiriame tai, kas gali būti eucharistinis stebuklas.
1996 m. vienoje Argentinos bažnyčioje buvo rasta palikta Komunijos hostija.
Kažkas ją atnešė kunigui, o kadangi ji
gulėjo ant grindų ir buvo purvina,
kunigas jos nesuvalgė, bet įdėjo į vandenį.
Ji buvo įdėta į tabernakulį.
Kai po kelių dienų ji buvo išimta,
joje buvo į kraują panašios medžiagos.
Tada, kai pasirodė į kraują panaši medžiaga, jie suprato, kad čia kažkas vyksta.
Taigi jie visa tai įdėjo į distiliuotą vandenį.
Tai stebėtina.
Kiek iš viso laiko tai buvo vandenyje?
Trejus metus.
Tas audinys vandenyje buvo trejus metus?
Taip.
Sunku tuo patikėti,
nes čia esantis audinys rodo gerą fiksaciją.
Ir tai būtų nuostabu.
Esminis dalykas yra tai, tikrai įdomu,
kad čia yra širdies raumuo.
Šių ląstelių įprastai ten nebūna.
Tų uždegiminių ląstelių ten paprastai nebūna.
Jos atvyksta kaip reakcija į sužalojimą.
Tuomet sutrinka kraujotaka ir taip toliau.
Mane iš tiesų stebina tai, kad jei tai
buvo Eucharistijos gabalėlis, iš kur tos ląstelės atsirado?
Šios ląstelės turi kilti iš kitų kūno vietų.
Jūs, vaikinai, esate tarsi detektyvai šiuose dalykuose, tiesa?
Manau, kad tai didžiausia pasaulyje detektyvinė istorija.
Iš tiesų, didžiausia detektyvinė istorija pasaulyje.
Kaip teisininkas buvau pasamdęs dr. Zugibe,
kad jis ištirtų Buenos Airių mėginį, kurį jam daviau.
Kambaryje buvome tik žurnalistas Maikas Vilesis (Mike Willesee) ir aš.
Būtent tada nufilmavau, kaip dr. Zugibe pirmą ir vienintelį kartą
papasakojo savo stulbinančias išvadas.
Tai buvo istorinė akimirka.
Tai, ką įrašiau jį sakant,
jau nuskambėjo visame pasaulyje ir skambės amžinai.
Sužalojimo požymis buvo ten esantys gyvi leukocitai.
Teismo medicinos patologas dr. Robertas Lorensas pakomentavo šių ląstelių buvimą.
Jei šis mėginys, paėmus jį iš kūno, būtų įdėtas tiesiai į vandenį,
šios ląstelės būtų ištirpusios.
Paėmimo metu tai buvo aktyvūs, gyvi leukocitai.
Savaiminis šių gyvų leukocitų atsiradimas iš nieko yra stulbinantis.
Ląstelės yra pamatiniai gyvybės komponentai.
Jos yra gyvybės įrodymas.
Ląstelė yra sudėtingiausias ir mįslingiausias dalykas biologijoje.
Kiekviena ląstelė panaši į veikiantį miestą.
Tačiau visos, kurias čia matote, tilptų ant smeigtuko galiuko.
Kad bandytume paaiškintume ląstelę,
reikia 1000 puslapių universiteto studentams skirto vadovėlio.
Ląstelės sudėtingumą šiek tiek atskleidžia ši biocheminių kelių schema.
Ląstelė panaši į miniatiūrinį fabriką
su tūkstančiais nuostabiai suprojektuotų
sudėtingų molekulinių mašinų,
daug sudėtingesnių už bet kokią žmogaus sukurtą techniką
ir visiškai neturinčių analogų negyvajame pasaulyje.
Pagal biologijos taisykles
ląstelės gali atsirasti tik iš kitų egzistuojančių ląstelių.
Tačiau lieka klausimas, iš kur atsirado pirmoji ląstelė
ir kaip ji tapo tokia sudėtinga,
turinti tokius akivaizdžius nuostabaus dizaino,
inžinerijos, logikos ir tikslo įrodymus?
Mokslas mums sako, kad tai, ką čia matote, visai nebuvo suprojektuota,
nes gamtos jėgos gali ir per milijardus metų savaime surinko tą pirmąją ląstelę.
Tai prielaidomis, o ne faktais pagrįsta teorija.
Tačiau Buenos Airių atvejo faktai byloja visai ką kita.
Ši nuotrauka to, kas buvo matoma po mikroskopu,
yra tiesioginis įrodymas,
kuomet žmogaus ląstelės ir žmogaus gyvybė atsirado
iš negyvosios medžiagos staiga, o ne per milijardus metų.
Čia aiškiai matyti gyvi leukocitai, apie kuriuos kalbėjo daktaras Zugibe,
o dešinėje - žmogaus širdies raumens audinys.
Visa tai - gyvo žmogaus.
Daugiau nei 100 metų mokslininkai eksperimentavo ir ieškojo,
kaip atsirado gyvybė,
ir vis dar to nežino.
Jie ieškojo nors vieno atvejo, kada gyva ląstelė
būtų atsiradusi iš negyvosios materijos,
bet nerado.
Dabar mokslininkai gali baigti 100 metų trukusias paieškas.
Buenos Airių stebukle jie suras tai, ko ieškojo.
Tas pats ir su žmogaus širdies audiniu.
Jis yra iš vieno sudėtingiausių žmogaus organų.
Jis čia atsirado staiga, be evoliucijos ir be protėvių.
Tačiau mokslas mums atkakliai sako,
kad žmogaus širdis šiandien egzistuoja tik todėl,
kad ji savaime susiformavo
per milijardus metų Darvino evoliucijos proceso metu
iš daugybės žemesnių rūšių formų.
Pats Darvinas sakė: jei pavyktų įrodyti,
kad egzistuoja koks nors sudėtingas organas,
kuris negalėjo susiformuoti
dėl daugybės nuoseklių nedidelių pokyčių,
mano teorija visiškai sugriūtų.
Pagal paties Darvino kriterijų, jo teorija dabar sugriuvo.
Buenos Airių atvejis vėl sugrąžina Dievą į sukūrimo istoriją.
Tai, kas 1996 m. įvyko Buenos Airėse, vėliau įvyko ir kitur.
2006 m. tai įvyko Meksikoje, Tikstlos mieste.
Dalijant komuniją, viena Ostija pradėjo kraujuoti.
Nustatyta, kad tai buvo žmogaus kraujas ir žmogaus širdies audinys.
Ir dar kartą 2008 m. Lenkijoje, Sokulkos mieste.
Kunigui dalinant Komuniją, viena ostija netyčia iškrito.
Ją įdėjus į vandenį pasirodė į kraują panaši medžiaga.
Nustatyta, kad ši medžiaga - žmogaus širdies audinys
iš gyvo žmogaus, patyrusio traumą.
2013 m. Legnicoje, Lenkijoje
Komunijos Ostija taip pat persikeitė.
Nustatyta, kad tai – sunkią traumą patyrusios širdies audinio fragmentai.
Visais šiais atvejais nustatyta, kad Komunijos ostija virto širdies audiniu
ir būtent traumą patyrusios širdies audiniu.
Jokia mokslo knyga negali paaiškinti, kaip ir kodėl
visais šiais atvejais duona galėjo virsti kūnu.
Tačiau yra prieš 2000 metų parašytas Naujasis Testamentas,
kuriame Jėzus kalbėjo, jog duona ir vynas virsta Jo kūnu ir krauju.
Tačiau šioje istorijoje yra daug daugiau dalykų, apie kuriuos pasakoju knygoje,
ir jie išties nuostabūs.
Atlikus standartinius DNR tyrimus,
kraujas iš statulėlės nerodė jokio žmogaus genetinio kodo.
Toks pat labai neįprastas reiškinys
buvo nustatytas ir su Buenos Airių Ostija.
Joje taip pat nerasta jokio žmogaus genetinio kodo.
Šiam kodui reikalingas tėvas.
Tad kodėl abiem atvejais jo nebuvo?
Tačiau 2016 m. Bolonijoje (Italija) teismo ekspertizės laboratorija atliko
pažangius mūsų atvejų DNR tyrimus, kad nustatytų motinos genetiką.
Jie naudojo naujausias teismo medicinos tyrimų technologijas
ir nustatė panašumų,
kurie rodė, jog ir statulėlės, ir Ostijos kraujas
turi tą patį motinos protėvių kodą.
Šie rezultatai yra nepaprastai svarbūs.
Jų žodžiais tariant,
gavome precedento neturinčius rezultatus teismo medicinos DNR tyrimų istorijoje.
Ir abu atvejai buvo kažkaip susiję.
Taigi abiem atvejais kalbame apie tą patį asmenį,
patyrusį trauminius sužeidimus,
žmogų, kuris neturėjo žmogaus genetinio kodo,
bet turėjo identifikuojamą genetinį motinos protėvį, motinos kodą.
Ar šis asmuo galėtų būti Jėzus Kristus, gimęs iš mergelės?
Tas, kuris buvo nukryžiuotas prieš 2000 metų
ir kurio atvaizdas paslaptingai atsirado ant, kaip manoma,
jo krauju suteptos laidojimo drobulės,
rastos tuščiame kape, Turino drobulės.
Kai buvo išrasta fotografija, drobulė buvo nufotografuota.
Fotografijos negatyvas atskleidė šį asmens atvaizdo pozityvą.
Niekas neturi tam paaiškinimo.
Tačiau ant šio audeklo yra kraujo.
Jo yra ir širdies srityje.
Sakoma, kad kraujo ten yra todėl, kad audinys lietėsi su nukryžiuoto Jėzaus kūnu.
Tikima, kad tai yra Jėzaus Kristaus kraujas.
1997 m. Prancūzijoje vykusioje konferencijoje
apie kraują ant drobulės kalbėjo dr. Alanas Adleris.
Aš jį nufilmavau.
Kita mūsų išvada buvo tai, kad kraujo atvaizdai
ant šio audeklo iš tikrųjų pateko jam prisilietus
prie sužeisto ir traumine mirtimi mirusio žmogaus.
Čia yra sukrešėję žaizdų skysčiai,
be to, šių žaizdų cheminė sudėtis ir kompozicija
turi labai savitų bruožų.
Jose yra neįprastai daug bilirubino.
Tai galima paaiškinti labai paprastai.
Jūs matote žmogų, kuris mirė sunkia traumine mirtimi
prieš išsiliejant šiam kraujui.
Kitaip tariant, jis buvo patyręs trauminį šoką,
tokį, koks ištinka, jei tave sumuša,
o paskui nukryžiuoja.
Tokiomis sąlygomis labai padidėja bilirubino ir hemoglobino santykis kraujyje,
kuris, krešėjant žaizdų skysčiams, liko ant audeklo.
Todėl matome tokias žaizdas, ypač raudonos spalvos.
Mano siekis - teismo medicinos būdu ištirti šį kraują.
Tada palyginti rezultatus su tais, kuriuos gavome atlikę
Buenos Airių Ostijos širdies genetinius tyrimus.
Kraujas ant drobulės yra prieš 2000 metų mirusio žmogaus.
Nustatyta, kad Komunijos Ostijoje esanti širdis
yra iš šiandien gyvenančio žmogaus.
Jei būtų nustatyta atitiktis ir būtų nustatyta, kad
širdis yra to paties žmogaus, pagalvokite apie pasekmes.
Žmogus, kuris kadaise buvo miręs, dabar yra gyvas.
Tai mums pasakytų mokslas.
Šv. Petro bazilika akmenyje išreiškia,
jog prisikėlęs Kristus yra katalikų tikėjimo pagrindas.
Šiame mieste jau beveik 2000 metų gyvena Katalikų Bažnyčios vadovai:
šv. Petras ir kiti jo įpėdiniai.
Tai dvasiniai namai maždaug 1,2 mlrd. katalikų visame pasaulyje.
Jų vadovai nuo pat pradžių visus skatino,
kad jie tikėjimu priimtų esminį Bažnyčios mokymą -
jog Jėzus buvo nukryžiuotas ir prisikėlė iš numirusių,
ir kad jis tikrai yra Komunijos Ostijoje.
Tačiau šiandien šiais įsitikinimais imta labai abejoti.
Tik 30 % JAV katalikų
tiki Bažnyčios mokymu, kad Jėzus tikrai yra Eucharistijoje.
Dauguma katalikų tuo netiki.
Katalikiško gyvenimo pagrindas yra Jėzus, iš tikrųjų pasiliekantis Eucharistijoje.
Ši tikėjimo tiesa visiems žinoma.
Ji patvirtinta per visą tradiciją, dar prieš dabartinį katekizmą.
Tai katalikų tikėjimo centrinė tiesa,
tačiau 75 % pačių katalikų tuo netiki.
Kaip jau seniai sakau,
tai reiškia didžiulę nesėkmę, taip pat ir mano nesėkmę.
Mes visi esame kalti, tai didžiulė katalikų
auklėtojų, katechetų, evangelistų, mokytojų nesėkmė.
Nežinau, kaip tai gražiai pasakyti, bet jei šiuo
pagrindiniu mūsų tikėjimo ir praktikos klausimu
yra tiek daug gilių nesusipratimų,
vadinasi, kažkas iš esmės negerai.
Todėl manau, kad tai turėtų būti tarsi žadintuvas
ir raginimas visiems Bažnyčios nariams imtis veiksmų.
Dabar pirmą kartą žmonijos istorijoje
atsirado galimybė, kad tuos esminius Katalikų Bažnyčios
mokymo dalykus patvirtintų gamtos mokslai.
Kad tai įvyktų, reikia, kad bendradarbiautų
tas, kuris stovi šventojo Petro vietoje,
čia, Vatikane, tas, kuris pradėjo visą mano tyrimą, -popiežius Pranciškus.
Parašiau popiežiui Pranciškui, prašydamas jo
leidimo atlikti tolesnius drobulės tyrimus,
kurie yra kitas logiškas žingsnis
vykstančiame Buenos Airių stebuklo tyrime.
Mano laiškas guli ant jo stalo šiame pastate.
Tame laiške ir knygoje popiežiui išdėstyti argumentai,
kodėl reikėtų atlikti tyrimus
ir kokia galima jų nauda žmonijai.
Šie tyrimai galėtų padėti atsakyti į svarbiausius pasaulio klausimus.
Ar Jėzus Kristus yra Dievas-Žmogus, mūsų Kūrėjas, neturintis žmogaus genetinio kodo?
Ar Jėzus tikrai prisikėlė iš numirusių?
Ir ar tai jo žmogiškoji širdis, Jėzaus Kristaus širdis,
kurią radome esančią Buenos Airių Komunijos Ostijoje?
Dabar visa tai priklauso nuo popiežiaus Pranciškaus ar būsimo popiežiaus.
Istorijos, kurias papasakojau čia ir savo knygoje,
tikrai yra neįprastos, bet jos visos susijusios.
Jų visuma leidžia mums drąsiai tikėtis,
kad Buenos Airių eucharistinis stebuklas pasirodys esąs
vienas reikšmingiausių įvykių krikščionybės istorijoje.
Jis ne tik turės didžiulę įtaką mokslui ir religijai,
bet ir reikš, kad dabar reikės permąstyti ir iš naujo parašyti
pirmąjį žmonijos istorijos skyrių, kuriame kalbama apie žmogaus kilmę.
Ronai, tai paskatins mus, mokslininkus, permąstyti savo idėjas.
Aš nesu religingas. Pateikėte įtikinamą argumentą už Kūrėją,
o Darvino evoliucija tampa neadekvačiu paaiškinimu,
kaip atsirado pasaulis ir jo gyventojai.
Dr. Robert Lawernce, teismo medicinos patologas