Ar Jėzus buvo socialistas?
Na, jei socializmas yra niekas kitas kaip
geranoriškumas kitų žmonių atžvilgiu, tuomet galite
manyti, kad atsakymas yra teigiamas.
Tačiau galite būti geranoriškas kitiems žmonėms ir būti kapitalistas.
Džonas D. Rokfeleris (John D. Rockefeller) tikriausiai
išdalijo daugiau pinigų nei bet kas kitas žmonijos
istorijoje ir tikrai buvo kapitalistas.
Bilas Geitsas (Bill Gates) ir Vorenas Bafetas
(Warren Buffet) taip pat išdalijo milijonus.
Kad gautume tikslų atsakymą į mūsų klausimą, turime apibrėžti socializmą.
Socializmas – tai valdžios sutelkimas valdžios elito rankose
siekiant šių tikslų – centrinio ekonomikos planavimo ir radikalaus
turto perskirstymo.
Jėzus niekada neragino daryti nieko panašaus.
Jis niekur Naujajame Testamente nepasisako už tai, kad valdžia baustų turtinguosius
arba net naudotų mokesčių pinigus vargšams padėti.
Jis taip pat nepropaguoja valstybinės įmonių
nuosavybės arba centrinio ekonomikos planavimo idėjų.
Evangelijos pagal Luką 12 skyriuje Jėzus susiduria
su žmogumi, kuris nori, kad Jis perskirstytų turtą.
„Mokytojau, – sako vyras Jėzui, – liepk mano
broliui, kad pasidalytų su manimi palikimą.“
Jėzus atsako: „Žmogau, kas gi mane skyrė jūsų
teisėju ar dalytoju?“ Ir tada sudraudžia vyrą už tai,
kad šis pavydi savo broliui arba seseriai.
O kaip dėl Jėzaus palyginimo apie talentus (Jėzaus laikais talentai
buvo tam tikri pinigai)?
Žmogus savo turtą patikėjo trims savo darbininkams.
Du, kurie investavo pinigus ir gavo pelno, buvo pagirti, o
tas, kuris užkasė savo dalį, kad neprarastų, buvo papeiktas.
Skamba panašiau į pritarimą kapitalizmui, o ne socializmui, ar ne?
Taip, Jėzus kalbėjo apie tai, kad turtingam žmogui sunku patekti į dangų, bet
ne todėl, kad turėti pinigų yra blogis.
Naujajame Testamente sakoma, kad ne pinigai, o meilė
pinigams veda į blogį.
Jėzus mus įspėjo, kad pinigų ir materialinių
gėrybių įsigijimo neiškeltume aukščiau už
savo dvasinį ir moralinį gyvenimą.
Ar Jėzus propagavo socialistinį modelį, kai išvarė pinigų keitėjus iš
Jeruzalės šventyklos?
Vėlgi atsakymas yra neigiamas.
Atkreipkite dėmesį į vietą, kurioje įvyko šis incidentas:
tai buvo švenčiausioje vietoje – Dievo namuose.
Jėzus nesipiktino pirkimu ir pardavimu savaime; Jis piktinosi, kad šie
dalykai vyko maldos namuose.
Jis niekada neišvarė pinigų keitėjo iš turgaus arba banko.
Jėzus mums pataria būti „dosnios dvasios“ –
parodyti gerumą, padėti našlei ir našlaičiui.
Tačiau Jis nori aiškiai pasakyti, kad tai yra mūsų, o ne valdžios pareiga.
Prisiminkime Jėzaus pasakojimą apie gerąjį samarietį.
Pakeleivis pakelėje randa žmogų.
Vyras buvo sumuštas, apiplėštas ir paliktas pusgyvis.
Ką padarė pakeleivis gerasis samarietis?
Jis padeda nelaimingajam čia pat savo lėšomis.
Paklauskite savęs: ar Jėzus norėtų, kad, siekdamas padėti
vargšui, savo pinigus laisvai atiduotumėte, pavyzdžiui,
Išganymo armijai ar kad politikai juos apmokestintų
ir finansuotų socialinės rūpybos biurokratiją?
Progresyvistai mėgsta pabrėžti, kad Jėzus
sakė: „Kas ciesoriaus, atiduokite ciesoriui,
o kas Dievo – Dievui.“
Tačiau tai visiškai nesusiję su dideliais mokesčiais arba turto perskirstymu.
Tai buvo Bažnyčios ir valstybės atskyrimo idėjos užuomazga.
Tai tikrai nebuvo tas pats, kas sakyti, kad visa, ką ciesorius sako esant jo,
turi būti jo, nesvarbu, kiek jis reikalauja arba kam ketina tai panaudoti.
Taigi nėra jokių įrodymų, kad Jėzus buvo socialistas,
ir yra daugybė įrodymų, kad jis palaikė laisvąją rinką.
Be palyginimo apie talentus, Jėzus pateikia palyginimą
apie vynuogyno darbininkus.
Jame žemvaldys pasamdo keletą darbininkų vynuogėms skinti.
Dienai baigiantis jis supranta, kad darbui atlikti reikia daugiau darbininkų.
Norėdamas juos įdarbinti, jis sutinka mokėti visos
dienos atlyginimą už tik vieną darbo valandą.
Kai vienas iš visą dieną dirbusių darbininkų
pasiskundžia, žemės savininkas atsako:
„Bičiuli, aš tavęs neskriaudžiu.
Argi ne už denarą susiderėjai su manimi?
Nejaugi man nevalia tvarkyti savo reikalų, kaip noriu?"
Tai pasiūlos ir paklausos, privačios nuosavybės ir savanoriškų sutarčių, o
ne socializmo principų liudijimas.
Jėzus niekada nepritarė prievartiniam turto perskirstymui.
Šios idėjos šaknys yra pavydas, prieš kurį Jis griežtai
pasisakė ir kuris draudžiamas Dešimtuoju iš 10
Dievo įsakymų.
Svarbiausia, Jėzui rūpėjo padėti tiems, kuriems prasčiau sekėsi.
Jis niekada nebūtų pritaręs niekam, kas kenkia turto kūrimui.
O vienintelis dalykas, kada nors sukūręs turtus ir ištraukęs daugybę žmonių iš
skurdo, yra laisvosios rinkos kapitalizmas.
Skaitykite Naująjį Testamentą.
Teksto prasmė yra aiški ir suprantama: Jėzus nebuvo socialistas.
Jis ir negalėjo juo būti.
Jis mylėjo žmones, o ne valstybę.
Aš esu Lorensas Rydas (Lawrence Reed), Ekonominio švietimo
fondo prezidentas, Preigerio universiteto bendradarbis.