Koks yra pirmasis iš dešimties įsakymų?
Tai gali atrodyti keistas klausimas, bet taip nėra.
Žydai ir krikščionys pateikia skirtingus atsakymus.
Taip yra dėl to, kad tai, ką mes žinome kaip
"Dešimt įsakymų", originalo (hebrajų) kalba yra
"Dešimt teiginių". O kadangi hebrajų yra originalo
kalba, pradedame nuo pirmojo teiginio, dėl kurio
sutaria visos religijos: "Aš esu Viešpats, tavo
Dievas, kuris išvedžiau tave iš Egipto žemės,
iš vergijos namų". Šis teiginys toks svarbus, kad be jo nė vienas kitas įsakymas
neturi prasmės.
Pirma, juo teigiama, kad Dievas duoda šiuos įsakymus.
Ne Mozė ir ne koks nors kitas žmogus.
Antra, Dievas yra Tas, kuris išvadavo jus iš vergijos. Vėlgi, to nepadarė
joks žmogus, net Mozė. Todėl jūs turite pareigą man, Dievui.
Ir kokia ta pareiga? Gyventi pagal šiuos devynis įsakymus.
Tai yra vadinamojo etinio monoteizmo, didžiausios
pasaulį pakeitusios hebrajų Biblijos naujovės, pradžia.
Tai reiškia du dalykus. Etinis monoteizmas
reiškia, kad vienintelis Dievas - tai monoteizmas -
yra etikos, moralės šaltinis. Moralė, objektyvus gėrio ir blogio kodeksas,
kyla ne iš žmogaus nuomonės; ji kyla iš Dievo, todėl pranoksta žmogaus nuomonę.
Kita etinio monoteizmo prasmė yra ta, kad Dievas labiausiai iš mūsų nori,
jog su kitais žmonėmis elgtumės moraliai.
Nė vienas iš Dešimties Dievo įsakymų nėra susijęs
su tuo, ką žmonės turi daryti "dėl" Dievo;
visos religijos iki Dešimties Dievo įsakymų tikėjo,
kad žmonės turi daug ką daryti "dėl" savo dievų
- pavyzdžiui, maitinti juos ir net aukoti jiems žmones.
Tačiau dabar, Dešimties įsakymų dėka, žmonija sužinojo, kad Dievas nori, jog mes
būtume geri savo artimiesiems. Netgi įsakymai,
liepiantys neturėti netikrų dievų ir nenaudoti
Dievo vardo be reikalo, galiausiai yra susiję su morale.
Tai, ką galime padaryti "dėl" Dievo, yra
padoriai elgtis su visais kitais Jo vaikais.
Kiekvieni tėvai gali su tuo susitapatinti. Tėvai - ar bent
jau sveiki tėvai - patiria neapsakomą džiaugsmą, kai mato,
kad jų vaikai elgiasi vieni su kitais su meile, ir neapsakomą
skausmą, kai mato, kaip jų vaikai skriaudžia vieni kitus.
Taip ir Dievui, kuris yra prilyginamas mūsų dangiškajam
tėvui, labiausiai rūpi, kaip mes elgiamės su kitais
žmonėmis, kurie visi yra Jo vaikai.
Trečiasis esminis Pirmojo teiginio mokymas - "Aš
esu Viešpats, jūsų Dievas, kuris jus išvedė iš
Egipto, iš vergijos namų" - yra laisvės svarba ir prasmė.
Atkreipkite dėmesį, kad šioje Dešimties įsakymų
įžangoje Dievas nesako, jog Jis sukūrė pasaulį.
Dievui tikrai būtų buvę labai prasminga įvesti Dešimt įsakymų teiginiu: "Aš
esu Viešpats, tavo Dievas, kuris sutvėrė pasaulį". Juk tai gana įspūdinga ir
būtų prasminga: "Aš sukūriau pasaulį: tad geriau manęs klausykite".
Bet ne, Dievas pareiškia tik vieną dalyką: Jis
išvedė Izraelio vaikus iš vergijos į laisvę.
Štai kaip stipriai Dievas nekenčia vergijos ir kokia svarbi jam yra laisvė.
Amerikos įkūrėjai visą savo požiūrį į Ameriką
grindė šiuo įsitikinimu - kad Dievas nori,
jog būtume laisvi. Štai kodėl ant ikoniškiausio
Amerikos revoliucijos simbolio - Laisvės varpo -
užrašytas tik vienas sakinys - eilutė iš hebrajų Biblijos:
"Skelbkite laisvę visoje žemėje visiems jos gyventojams."
Tačiau yra dar viena ne mažiau svarbi pamoka apie laisvę,
kurią suteikia įžanginis Dešimties įsakymų sakinys:
ką reiškia laisvė. Dešimties įsakymų davėjas iš tikrųjų sako:
"Aš išvedžiau jus iš vergijos į laisvę, o šie Dešimt įsakymų yra būdas sukurti
laisvą visuomenę. Jūs negalite būti laisvi žmonės, jei darysite, ką norite".
Laisvė kyla iš moralinės savikontrolės. Kito būdo jai pasiekti nėra.
Ir galiausiai, ketvirta, sakydamas mums, kad
Jis išlaisvino hebrajų vergus, Dievas aiškiai
parodė, kad Jam labai rūpi žmonės. Pasaulio sukūrimas yra įspūdingas.
Tačiau svarbiausia ne tik tai, kad yra Kūrėjas,
bet ir tai, kad Kūrėjui rūpi jo kūrinys.
Visa tai yra viename teiginyje, kuriuo prasideda Dešimt įsakymų.
Aš esu Denisas Prageris.