KROKUVA, Rugsėjis, 1939m.
KAROLIS: žmogus tapęs POPIEŽIUMI
Karoli, pasikeisk su Kristina.
Jie sunaikino mūsų oro pajėgas. 500 lėktuvų net nepakilo į orą.
Išgirdau per radiją, prieš tai, kai ją sunaikino.
Pasiimu Vislavą į Vadovicą, tada jungsiuosi prie armijos.
Vislava, tu žydė.
Žydai turėtų palikti Lenkiją, jei tai įmanoma.
Vadovica yra mažas tylus miestelis. Žydams ten negrės joks pavojus.
Tomašai, ar prižiūrėsi mano tėvą? Aš taip pat noriu jungtis prie armijos.
Žinoma. Aš pasiimsiu jį į parapiją.
Tu vis kartodavai, kad negalėtum būti kareiviu.
Niekada neįsivaizdavau nieko tokio.
O ką tu darysi, Viktorai?
Visų vyresniųjų medicinos studentų prašė eiti į ligonines.
Kaip manai- kas bus?
Jei pasaulis bus užvaldytas blogio,
mes prarasime savo balsą, arba liesime ašaras.
Bet privalome niekada nenustoti viltis!
- Karoli! - Jerzi!
Jerzi!
Grįžtu į Vadovicą, jei pagausiu traukinį.
Aš pasiimsiu tėvą, mes prisijungsime prie kariuomenės.
- Profesoriau Vojčikai! - Einu į universitetą.
- Kancleris liepė jį užrakinti. - Mes ten turime vertingų knygų.
Noriu paslėpti jas rūsyje, jei kartais bombarduotų.
- Eisiu su jumis. - Visi eisime.
Kas bus tavo sesei, mamai ir močiutei, kai su tėvu išeisite?
Naciai nesiterlios su moterimis.
Klugeriai yra žydai, o žydai- dideliame pavojuje.
Mes lenkai. Išvarysime nacius iš mūsų šalies.
Kas tau?
- Na kas gi tau? - Aš bijau.
Prašau, eik ir pasislepk Vadovicoje.
Ir būk atsargi.
Aš taip bijau.
Paklausyk manęs. Einam kartu į kleboniją.
Pagaliau tu čia, Karoli. Vėluoji.
Tomašai, ačiū Dievui tu čia. Aš...
- Kas gi čia? - O kaip atrodo?
Mano karinė uniforma. Einu prisijungti prie kariuomenės.
Ne.
Ne, tėti. Dabar mano eilė kariauti, ne tavo.
Tu su Tomašu saugiai pasislėpsi klebonijoje.
Prašau, darykit, kaip pataria Karolis, pone Vojtyla.
Aš noriu, kad motina manimi didžiuotūsi.
Motina paprašytų manęs jus sustabdyti.
Prašau... Ar negalite kažkaip jam išaiškinti?
Jūsų matote koks jis... Bet prašau.
Pone Vojtyla, paklausykite. Jūs per senas tokiems dalykams.
Ne, jūs ne per senas, tačiau jūsų kūnas ne toks stiprus, kaip širdis ir siela.
- Aš pasirengęs. - Ką turėčiau daryti?
Saugok jį, ir prisižiūrėk pats.
- Unum cor et anima una. - Unum cor et anima una. - (Viena širdis ir viena siela)
- Ar viskas gerai? - Aha.
- Leisk tave panešti. Koks tavo vardas? - Jozefas.
- Į viršų, Jozefai! - Jozefai!
- Maniau tave pamečiau. - Aš pasisukau kulkšnį.
- Jums nereikia jo nešti. - Saugokime pėdą. Karolis turi stiprius pečius.
Mano svainė turi fermą Mielece. Mes ten einame.
Aš žadu ganyti karves. Mano senelė turi pianiną. Bet jis negroja.
Jozefas lankė pianino pamokas pas kunigą Šv. Bartalamiejaus parapijoje.
Man garbė nešti pianistą ant pečių.
VADOVICA
- Ar galime?
Hania.
- O Karolis? - Jis su tėvu išėjo tarnauti.
- Jerzi! Aš išvykstu. - Taip pat ir mes. Mes vykstame...
- Džiaugiuosi, kad atvykai. - Aš taip pat.
Keliausime per Myslenicą.
Vislava mane pabučiavo.
Unum cor et anima una. (Viena širdis ir viena siela)
Karoli, gali paduoti man šiek tiek vandens?
Ar tu tik nesergi? Tėti, tu degi.
Apie ką tu čia kalbi? Nesu sirgęs nė vienos dienos gyvenime.
Juzekas! Tai Juzekas.
Juzekai!
Atleiskite... Juzekai, palauk!
- Karoli! - Juzekai!
- Kokia staigmena! - Juzekai!
- Vykstame į Režovą, prisijungti prie kitų. - Mes taip pat.
- Gal turi vietos mano tėčiui, jis serga? - Norėčiau turėti.
Mateisi su Hania?
Žinoma, ji saugiai nuvyko į Vadovicą.
Visą laiką kalba tik apie tave.
Karoli, šie neramumai praeis.
Štai. Laikyk.
- Dėl sėkmės. Pasimatysime fronte. - Taip.
- Unum cor et anima una. - Unum cor et anima una. -(Viena širdis ir viena siela)
Telaimina jus Dievas!
"Apakintas dūmų, Matau galią ant jų pečių.
Kaip karstas tolyn į priekį,
Tavo pianinas krenta, krenta."
- Ką jis sakė? - Sveikas, Jozefai.
- Kaip tavo kulkšnis? - Patenkinamai.
Citavau mūsų didingiausią poetą, Norvidą.
Per sukilimą rusų kareiviai žudė žmones ir naikino daiktus.
Jie išmetė Čopino pianiną pro langą į ugnį.
Bet kažkoks vyras jį paėmė ir saugiai paslėpė.
Aš taip pat aukočiau savo gyvybę, kad išsaugoti Čopino pianiną.
Žinau. Štai kodėl poetas mums sako, jog gimtinė- nesunaikinama.
Niekad.
Tėve!
- Ar šis altorius jūsų šalies? - Taip.
Ir čia ta vieta, kur jūs švenčiat pergalę...
...senovėje lenkams sumušus germanus?
- Ir čia lenkai meldžia laisvės? - Taip, čia.
Šis šedevras sukurtas vokiečių.
Pyteris van Rennen'as iš Dancigo.
Ir šitie angelai, jie pagaminti Augsburgo meistrų.
Mes vaikščiojam vokiečių žemėj, kunige.
Tu kalbėjaisi su vyr. generolu, reicho vykdytoju Hansu Franku.
Jo įsakymu uždarysime katedrą. Atleiskite.
Jūs atsiprašinėjat?
Mums reikia viską čia išvalyti.
Kur jūs einate?
- Ši bažnyčia priklauso žmonėms. - Krokuvoje pilna bažnyčių.
Čia katedra!
Katedra yra Vavelio pilies dalis. O Vavelis dabar yra mano rezidencija.
Ji daugiau nepriklauso lenkams.
Taigi, čia mano bažnyčia.
Jei vadini save krikščionimi,
turi žinoti, kad ši vieta skirta sielai, o ne tavo batams.
Make!
Šis lenkų kunigas pradeda man įkyrėti.
Prašau, turite išeiti.
O, sveiki.
Atleiskit, gal turite kokiu medikamentų? Mano tėtis karščiuoja.
Ne, nieko neturiu.
- Aš žinau kas turi. - Tikrai?
Na taip.
Štai...
Jozefai, labai ačiū. Dėkoju tau.
Aš tau labai dėkingas, jaunasis ponaiti.
- Šiandien šaltoka, ar ne? - Kur tavo švarkas?
Atidaviau jaunesniajam broliui. Jis sušlapo.
- Štai. - Dėkoju.
- Jis atrodo kaip Edmundas. - Kas tas Edmundas?
- Mano vyresnis brolis. - Jis miręs?
Jis buvo gydytojas. Mirė užsikrėtęs liga, dirbdamas ligoninėje.
- Ar ilgitės jo? - Taip.
- Labai. Aš tikrai jį mylėjau. - Taigi, aš tapsiu gydytojų vieną dieną.
- Galvojau nori groti pianinu. - Galiu daryti abu dalykus.
O jūsų mama? Ji taip pat mirusi?
Kai buvau maždaug tavo amžiaus.
Bet vis dar su ja kalbuosi.
Kai užsimerkiu galiu jausti jos rankas, glostančias mano plaukus.
Jozefai!
Grąžink ponui švarką.
- Galiu dar šiek tiek jį panešioti? - Kiek tik nori.
- Kol užaugsiu? - Taip, kol užaugsi.
O aš jums duosiu štai ką.
O... Apie ką ji?
Čia yra mano mėgstama istorija apie gyvatę ir laikrodininką.
- Ar paskaitysite man? - Taip. Žinoma.
"Vieną dieną, išalkusi gyvatė užėjo į laikrodininko parduotuvę."
- "Ten nerado nieko valgomo..."
Jozefai!
O Dieve!
Karoli, aš nežinau kur tu esi.
Ar tu stojai į kariuomenę, ar pasiekei laisvos Lenkijos teritoriją,
ar išvis esi gyvas.
Vadovica, mūsų brangi Vadovica, daugiau nebeegzistuoja.
Viskas pasikeitė per naktį.
Besitęsiantis žmonių varymas.
Tomašas buvo teisus. Žydai baisiame pavojuje.
Kalbama, kad juos uždarys getuose.
Gestapas užėmė Kliugerio rezidenciją, išmetė visas moteris lauk.
Aš kažkaip padėjau jas paslėpti.
Hania! Žinau, kur eini.
Noriu pamatyti Tešia. Pasiimk mane kartu.
Eime.
- Hania! - Turiu tau staigmeną.
Tadekai!
Tau nereikėjo ateiti. Žinai, ką jie padaro lenkams, kurie...
Ššš. Negaliu be tavęs gyventi.
Tešia, žiūrėk!
Tai kaimiškas pyragas!
Esi geras žmogus. Geras žmogus.
Senele!
Pauostyk.
Tešia padovanojo man kai ką.
Aš tau parodysiu.
Ponia Rozalija, norėčiau išsivesti Tešia iš čia.
Paslėpsiu ją savo tėvų namuose.
Turi eiti su juo.
Aš myliu tave, tačiau negaliu palikti mamos ir senelės čia.
- Tešia, prašau. - Ne.
Išvyksime iš čia, kai viskas baigsis.
Tai buvo ne nelaimingiems draugams, Karoli,
Dabar pat eičiau ir surasčiau tave, kur tik tu būtum.
- Štai. Pagaliau, tėti. - Taip.
Pažiūrėk. Mes beveik ten.
Mūsų stipriausios pajėgos yra kitoje upės pusėje.
Iš ten ateis mūsų išgelbėjimas.
Pasilikite kur esate! Atgal! Eikit atgal!
Rusai užgrobė pasienį.
Hitleris ir Stalinas pasirašė paktą.
Raudonoji armija mus išdavė.
Jie neima belaisvių.
Eikit atgal! Atgal!
Tėti, eime.
- Eime, tėti. - Palik mane čia.
Tėti, turime eiti dabar pat.
Eik į Krokuva, pasiskubink.
Liepiau tau palikti mane čia.
- Tai jau viskas. - Nustok, tėvai.
Gelbėk save, bėk!
Dink iš čia!
Tėti! Nustok!
Tiesiog leisk jiems mane užmušti.
- Tėti... - Tai galas...
- Tėti, nustok... - Tai galas... Tai galas...
Nustok!
Laikykis, tėti.
Mama nenorėtų matyti tavęs tokio. Nagi.
Jūs grįžote! Kas nutiko?
Ponia Antol, gal galėtumėte nusileisti ir man padėti?
Einu pakviesiu dr. Cvaigą.
Pone Vojtyla?
- Gal matėte Viktorą Milošą? - Ne.
- Kas čia vyksta? - Vojčikas nori mūsų susirinkimo.
Kristina!
- Ačiū Dievui universitetas vėl atidarytas. - Kas tau nutiko?
Aš ieškau Viktoro. Mano tėvas sergas, o dr. Cvaigo nėra.
Naciai jį išmetė. O kažkokie smirdintys lenkai įsikėlė į jo namus.
- Taip. - Viktoras dirba ligoninėje. Aš tave nuvesiu.
- Puiku. - Karoli.
Jie ruošia pogrindžio armiją. Mums visiems reikia prisijungti.
Kalbėk atsargiai. Tarp mūsų yra šnipų.
Šnipų? Netikiu, kad kas galėtų taip daryti.
Čia mes esame savo istorijos lopšyje, mūsų bendros šaknys, kalba.
- Niekas neišduoda savo motinos. - Kas išduoda savo motiną?
O, profesoriau... Kalbėjau apie mūsų motiną kalbą.
Už laisvę sumoki visa savo būtimi.
Štai kodėl tai vadinama laisve,
kol moki už ją, tai padeda tau pažinti ir valdyti save vis iš naujo.
Tu tai parašei, ar ne, Karoli?
Taip. Aš sujaudintas ir pagerbtas, kad jūs atsimenate.
Vojtyla yra teisus.
Mes mokėsime už laisvę ašaromis ir krauju.
Reicho viršininkas, Hansas Frankas, įsikūrė Vavelyje,
sukūrė niekšų atstovybę, plėšikai!
Šis nacių "intelektualas" paskelbė,
kad Lenkija turi karalių, o mes- jo vergai!
Jokių teisių, tik prievolė paklusti.
Privalote priešintis! Kaip tik manote esant tinkamai.
Palbėkite apie tai tarpusavyje. Spręskite pagal sąžinę.
Tačiau privalome pasipriešinti!
- Tegyvuoja laisvė! - Tegyvuoja laisvė!
Tegyvuoja Lenkija!
Tegyvuoja Lenkija! Tegyvuoja Lenkija!
Tegyvuoja Lenkija!
Dar trys tokios injekcijos, pone Vojtyla, ir galėsite vėl žaisti futbolą.
Niekada nežaidžiau futbolo.
Negaliu patikėti. Praleidote didžiausią gyvenimo malonumą.
Pradžioje sustiprėk, o paskui žiūrėsim.
Gerai pasakyta, ponia Antol.
Beveik neįmanoma dabar rasti chinino druskos,
tačiau Viktorui Milošui- viskas įmanoma.
Duok jam tabletę tris kart per dieną, kol karštis nuslūgs.
Sugrįšiu rytoj.
- Kiek aš jums skolingas? - Viskas gerai.
Nustatysiu kainą, kai išgarsėsiu.
O dabar laikykitės, pone Vojtyla.
Viso gero.
Brangioji Hania, nekantrauju dėl žinių apie tave, apie Vadovicą.
Skaitau ir rašau per visą dieną.
Mano tėvui geriau, tačiau mes stokojame pinigų.
Retai sutinku Tomašą. Jis su tais, kurie viską prarado.
Krokuva skendi našlaičių ir našlių ašarose.
Tylus kenčiantis miestas.
Aš taip bijau.
Kai tik įmanoma, lankome prof. Vojčiko pamokas.
Taip stengiamės išsiaiškinti kas vyksta Europoje.
Vokiečių viršininkas, Hansas Frankas,
sušaukė visą fakultetą, kad aptartų jų programą.
Universitetas buvo uždarytas studentams, tačiau mes su Viktoru vistiek nuėjome.
Palauk.
Šiuo keliu.
Norėčiau turėti daugiau laiko...
...daug laiko...
...norėčiau amžinybės...
...kad pakalbėti su jumis.
Jūs esate Krokuvos intelektualų elitas.
Norėčiau su jumis diskutuoti apie Platoną.
Norėčiau pakalbėti apie Romą.
Studijavau Romoje.
Norėčiau paskaityti Nyčę ir Gėtę.
Tačiau neturiu laiko.
Ne-tu-riu lai-ko.
Žinote kokia mano svajonė?
Padaryti Vavelį civilizacijos ir drausmingumo sala...
...slaviško barbariškumo širdyje.
O jūs lenkai,
ypač jūs intelektualai...
...esat užgimę sąmokslininkai.
Ne.
Lenkija tylės.
Kaip lavonas.
Nusprendžiau panaikinti visas mokyklas ir universitetus,
laikraščius, ir meno bendrijas.
Ir aš sunaikinsiu lenkų bibliotekas.
Kuo jums naudingos mokyklos, universitetai ir bibliotekos?
Jūs neturite tėvynės. Neturite kultūros.
Vaikai, atrodantys kaip lenkai,
bus paimti iš šeimų ir auginami kaip Vokiečiai.
Likusieji sunkiai dirbs ir valgys mažai.
O galiausiai- turės mirti.
Ir Lenkija mirs kartu su jais.
Lankija niekada nemirs!
Lenkija gyvuos! Tegyvuoja Lenkija!
Jei bandysite bėgti, padarysite man paslaugą.
Būsite nušauti.
- Einam iš čia. - Ne.
Kiek jūsų čia?
187. Puiku.
Nebūsite surankinti antrankiais,
tačiau tyliai eisite į sunkvežimius
ir po vieną sulipsite.
Matau, kad tavo kumščiai suspausti, pone Frankai.
Manai, kad laikai gyvenimą suspaustą tuose kumščiuose?
Pažvelk iš naujo. Jie tušti!
Stovi ten ir mums kalbi.
Tu dar nesupratai, jog gyvenimas tave apleido.
Kai suprasi, bus per vėlu.
Tada atsiminsi žodžius Vojčiko,
LENKŲ filologijos profesoriaus.
Nušaukit jį.
Vojčikas mus mokė, kad silpnumas yra atsisakymas pralaimėti.
Profesoriai, kurie nebuvo nužudyti, dabar miršta Zaksenhauseno lageryje.
Mes apsupti pamišimo ir kančių.
Hania, neįsivaizduoji koks pragaras verda Krokuvos gete.
Arba jie badauja iki mirties,
arba miršta nuo tuberkuliozės, dizenterijos...
Jie miršta nuo įvairiausių ligų, nebent nusižudo arba būna nužudomi iki tol.
Šiuo keliu.
Ar žinai kas yra žiurkių medžioklė? Tai nacių posakis.
Geto sienose yra skylės.
Kur tik sulysę maži vaikai gali pralysti... Maži žiurkinai.
Jie šiukšlėse ieško ko nors valgomo.
O naciai rengia šaudymo varžybas į juos... Pasilinksminimui.
Pamatysi. Mažas žiurkiutis tuoj ateis.
Na štai.
- Kaip laikaisi, Simonai? - Išalkęs.
- Aaa! - Aaa!
Turiu tik medikamentų. Rytoj bandysiu atnešti bulvių.
Tai Zingeris- dailidė, ir jo brolis Chaimas.
Jiems daugiau nebereikės drabužių.
Kas dedasi? Kur eini?
- Viskas gerai. Nesijaudink.
Kur jis tave vedasi?
Pasimelsk Išganytojo Motinai už mane.
Čionai.
- Jūs esate...? - Aš tėvas Tomašas Zaleskis.
Chmm...
Matau, kad net gražūs berniukai tampa kunigais Lenkijoje.
O! Katedros kunigas. Atleisk už pavėlavimą.
Girdėjau, kad klausei kai kurių mano pareigūnų išpažinčių.
Norėčiau, kad išgirstum ir mano išpažintį...
Tačiau prižadėjau svečiams elnią, kurį nušovėme.
Viena kulka, tiesiai tarp akių.
Apsieisime be smulkmenų. Sugadinsi man apetitą.
Taigi, po pietų galėsi išgirsti mano išpažintį.
- Koks tavo vardas? - Tomašas Zaleskis.
Zaleskis.
Zaleskis prisijungs prie mūsų pietums.
Galėsi tapti mūsų apsirijimo nuodėmės liudininku.
Kad žinot ačiū, aš...
Aš palauksiu už durų.
Niekada neleisčiau kunigui laukti už durų, kol pats valgau.
Prašau!
Ar pagerbsite mus, brangioji?
Tai pasakyk man, Zaleski.
Kiek lenkų neapykantos išgirsti per išpažintis?
- Aš girdžiu apie lenkų kančias. - Nori žinoti tiesą, kunige?
Kur nėra kultūros, ten negali būti ir kančių.
Tik instinktai.
Lenkų žmonės galiausiai mus pamils.
- Dabar jie miega. - Aš jus myliu, o jūs miegate.
Sakoma, kad lenkų moterys nesiprausia.
Tai ne jų kaltė. Jos neturi muilo.
Jie daugiau negali tuo teisintis.
Atradome būdą pagaminti muilą, kuris nieko nekainuoja.
Puikus muilas su švelnia puta.
Jau padariau didelį užsakymą lenkų damoms.
Muilas, pagamintas iš išmatų.
Tu nesijuoki?
- Negaliu čia pasilikti. - Sėskis!
Ramiau. Atsisėsk.
Nori jį supykdyti?
Nagi...
Įsakiau geto mirusiųjų šeimoms susimokėti už laidotuves.
Chm. Esu tikras, kad mirtingumo lygis diena po dienos ims mažėti.
Būtent. Jis jau sumažėjo.
Visi žydai yra ligoniai.
O ligoniai yra linkę voliotis nešvarumuose.
Nešvarumas yra jų įprastinė būsena. Jie yra smukusi tauta.
Grupė išsigimėlių,
nesugebančių auginti ir prižiūrėti vaikų, kaip kad mes Vokietijoje.
Kiaulės.
Žydų vaikai nėra vaikai.
Ka tu pasakei?
Vokiečių vaikai yra švarus.
Žydų vaikai yra purvini.
Vokiečių vaikai turi dantis.
Žydų vaikai neturi nė vieno.
Vokiečių vaikai miega ant čiužinių.
Žydų vaikai miega po stalais prie savo mirusių namiškių.
Vokiečių vaikai žaidžia.
Žydų vaikai getuose nežino kaip tai daryti.
Jie tikrai yra išsigimę vaikai.
Jų vienintelis užsiėmimas
yra žiūrėti, kaip jų tėvus, brolius ir seseris šaudo.
Jų pramogos yra matyti žudomas jų motinas.
Vokiečių vaikai šypsosi.
Žydų vaikai nesišypso.
Vokiečių vaikai vaikšto. Žydų vaikai nevaikšto.
Niekada jų neišmokysite šypsotis ir vaikščioti,
net jei versite juos paklusti mušdami!
Niekada.
Ar nežinote, kad žydų vaikai neturi kojų?
Žydų vaikai turi sparnus!
Jei norite, galite mane nušauti.
Lenkų kunige! Ir kaip jie tai daro?
Jie turi sparnus?
Ką? Cip! Cip! Cip!
Cip-cip! Cip!
- Ką rašai? - Pjesę.
- Apie ką? - Apie sielvartą.
Dabar išeinu tavęs ieškoti, Karoli...
Jei gali, susitinkam ant kelio į Čestohovą.
Aš tau turiu papasakoti kai ką žiauraus,
Nebeturiu daugiau ašarų. Nebeliko širdies.
Atsimeni Vadovicos sinagogą?
Mes galėjome ją matyti iš savo slėptuvės.
Tešia!
Kas tai buvo?
Nieko, senele.
Jie susprogdino seną bombą.
Eik iš čia, kol jie tavęs nesurado, mano meile.
Eik iš čia.
Jie pradeda išvežinėti senus ir visus sergančius žmones.
Kodėl?
Kur juos veža? Ar jie juos prižiūri?
Nežinau.
Nebuvau pasirengusi tokiems dalykams.
Kodėl likusiame pasaulyje apie tai nekalbama?
Žmonės, kurie tyli, kai kiti yra žudomi,
tampa tokie pat blogi, kaip žudikai.
- Juzekas miręs, arne? - Ne.
Jis pažadėjo man parašyti.
Gal taip ir buvo, tačiau jo laiškai niekada manęs nepasiekė.
Ar gali mane pabučiuoti?
Vislavos sustingusios akys mane išgąsdino.
Tos didelės, gražios akys dabar buvo tuščios.
Jos pavirto pelenais.
Kai jie pradėjo deportacijas į Aušvicą ir Belzeką,
Gestapas rado slėptuvę.
Aš tą dieną nuvykau ten su Tadeku.
Neliesk jos!
Kai velnias tik įsivaizduojamas, gali su tuo gyventi,
tačiau, kai jis apsireiškia prieš tavo akis, išėjimo nelieka.
Grok ką nors! Grok!
Kodėl?
Kodėl šios baisenybės vis kartojasi...
...ir darosi vis baisesnės?
Kas yra tas, kuris daro akis, širdis ir mintis...
...neįgalias jausti gailestį ir pagarbą?
Kas tie žmogystos,
turintys motinas, seseris ir vaikus,
turintys vyrus ir žmonas, kurias apkabina naktimis?
Ar šitie padarai sukurti pagal Dievo paveikslą, Karoli?
Kur yra Dievas?
Tu, Marija, esi Lenkijos Karalienė
ir Dievas padarė Čestohovą tavo sostu.
Apgink mus, būk mūsų skydas.
Padaryk mus stiprius, kad galėtume išvyti priešus.
Ateik išgelbėti mus.
Atnešk mums taiką.
Kodėl aš neturiu atsakymo?
Kodėl vieni žmonės verčia kitus gyventi visiškoje kančioje?
Be vilties.
Kaip galima į visa tai atsakyti?
Kiek milijonų monstrų yra šioje žemėje, Tomašai?
Kodėl turi nekaltieji mirti?
Kiek dar nekaltų turi gimti tam, kad būtų išnaikinti?
Aš žvelgiau tiems naciams į akis.
Blogis, kurį ten mačiau, buvo toks radikalus...
...toks nesuvokiamas... šlykštus.
Aš savo viduje juos žudžiau.
O aš juk kunigas.
Jaučiuosi kaltas dėl to.
Nenoriu nekęsti, kaip kad jie nekenčia.
Meilė.
Tik meilė gali išgelbėti žmogų nuo kritimo į bedugnę.
Kur buvai šiandien?
Stovėjau eilėje, kad gauti duonos.
Jau nebeturėjome.
Kaskart kai išeini, bijau, jog nebesugrįši..
Aš turiu eiti, tėti.
- Turime valgyti. Turime gyventi. - Chm.
- Kas ten? - Tomašas.
Ką darai, jau prasidėjo komendanto valanda?
Kai jaučiatės, pone Vojtyla?
Aš jau toks, kaip anksčiau. Na, beveik.
Karoli, suradau tau darbą skaldykloje.
Štai. Be šitų jie tave deportuos.
Ačiū.
Čia yra darbo leidimai?
Darbo leidimai ir suklastoti krikšto liudijimai žydams.
Atnešk mums Viktoro degtinės, Karoli.
Medicinos studentas man jos atnešė, kai išsibaigė chininas.
Sakė bus lygiai toks pat veikimas.
Nuoširdžiai dėkoju, bet negaliu. Turiu eiti.
Ne, ne, ne.
Unum cor et anima una.
Tu stiprus.
- Kurioje skaldykloje dirbai prieš tai? - Aš studentas.
Studentai... Nemėgstu studentų.
Krūva gudrių pasipūtėliu, nieko nenutuokiančių apie tikrą gyvenimą.
Gerai, tada aš darbininkas.
- Vėluoji. - Atleisk.
Mes visi galvojame prisijungti prie karinių grupių.
Tik ne aš. Jūs kovojat ginklais, aš noriu kovoti žodžiais.
Tetras turi veikti toliau.
Kur? Kur scena? Kur žiūrovai?
Šis teatras turi veikti pogrindyje, butuose, rūsiuose.
Privalome išlaikyti pasaulį gyvą.
Lenkija yra teroro ir pamišimo gniaužtuose, o tu nori rengti vaidinimus?
Turėtum gėdytis pats savęs.
- Mums liko tik griebtis ginklų. - Taip!
Žodis stipresnis už kulką.
- Išmėgink tai su ginklu, įstatytu tau į galvą. - Ką manai tu, Karoli?
- Mes einame jau dabar. - Karinis pasipriešinimas!
Karinis pasipriešinimas!
Palaukit. Palaukit.
Suprantu ir gerbiu žmones, kurie griebiasi ginklų.
Naciai naikina žmones, ir nori kartu išnaikinti kultūrą.
Jie nori panaikinti lenkų kalbą.
Vienintelis būdas susikurti ateitį, yra praeities išsaugojimas.
Tačiau, kas pasirenka ginklus, turi pilną teisę taip daryti.
Kotlačykas taip pat teisus.
Privalome išlaikyti kultūrą nemirusią.
Padarykime pogrindžio teatrą.
Jei atsimenat...
...teatras yra gyvenimo sąžinė.
Tu turėk savo teatrą, o mes turėsime ginklus.
Gerai.
Mes visi kovojame tą pačią kovą...
Tokia pati viltis prieš tą patį blogį.
- OK. - Judėkime.
- Unum cor et anima una.
Unum cor et anima una.
Apgailestauju.
Atleiskite, žinau, kad vėlu.
Aš esu Karolis Vojtyla. Privalau pasikalbėti su panele Tučinska.
Aš neleidžiu savo nuomininkams priiminėti svečius į savo kambarius.
Tai skubu ir rimta, ilgai neužtruksiu.
Tučinska!
Šis ponas matomai turi kažką skubaus ir rimto tau pasakyti.
- Pažįsti jį? - Taip, ponia Bialek.
- Gerai, tačiau palikite duris praviras. - Dėkoju.
Žinau, kad esi drąsi
ir... žinau, kad tave užgavo taip smarkiai, jog nori keršto...
Ne.
Žodis, kurio ieškai, yra teisingumas, ne kerštas.
Taip, sutinku. Teisingumas.
Bet aš taip gerai tave pažįstu.
Nesvarbu kokia stipri ar drąsi esi,
nesvarbu kokia tvirta galvoji, kad esi,
tu lieki ta pačia maža mergaite,
kuri dažnai pasimesdavo ir nuliųsdavo, žmonėms meluojant ar pykstant.
Aš daugiau ne ta maža mergaitė.
Tavo širdis nepasikeitė.
Tau nebus lengva žudyti.
Juk žinai, kad mes abu nesame bailiai. Mes tik mąstome priešingai.
Tiesa yra ta, kad mes patys greičiau mirsime, nei ką nužudysime.
Nenoriu, kad žūtum.
Ar pasakėte, ką atėjote pasakyti?
Ne.
Taip, pasakė.
Ji mano, kad pasakėte.
Aš prašau.
Lėtai, lėtai.
Gerai. Dabar sustok.
Ei. Tavo knyga.
Knygos!
Šie laikai yra kraujui ir šautuvams.
Knygoms visada lieka laiko.
Laukiame Hanios. Aš taip ir žinojau.
Sakiau, kad ji neateis. Magda suvaidins jos dalį.
- Palaukime dar kelias minutes. - Kas negerai? Nepatinka mano vaidyba?
Ne, noriu pasakyti ką kitą. Tai tiesiog...
Štai ir ji.
Muzika vis garsėjo ir greitėjo.
Ir staiga, nutrūkusi styga,
kaip šnypščianti gyvatė, ar trupantis stiklas,
atvėsino jų širdis ir pripildė baisiu jausmu.
Vis garsėjo muzikos gaudesys, o tu negalėjai išgirsti...
Vojtyla yra mano geriausias draugas.
Ką tu veiki?
- Aš pianistė. - Aha. Aš skaldau akmenis.
Greitai jie vėl iškėlė savo rankas...
Ir iš Dangaus trimitų sklido triumfo maršas.
Lenkija nėra mirsusi.
Sužadėtuvės.
Du mūsų jaunėliai susižadėjo.
Ačiū, nereikia.
Aš čia vyresnysis. Novakas mano vardas.
Buvau šią panelę įsimylėjęs, tačiau ji išsirinko jį.
Taigi, ką aš noriu pasakyti... Noriu pasakyti... Sveikinu.
Ir linkiu sėkmės.
"PASIPRIEŠINIMAS"
Kitame gyvenime...
...Kristina.
Karoli, jie pagavo Viktorą ir Kristiną.
Nušovė juos vietoje.
Aš jums liepiu atsikratyti bet kokio gailesčio, kuris tik galimas.
Turime naikinti žydus, kur tik juos randame, atsiradus bet kokiai galimybei.
Ir turime likviduoti lenkus, kurie jiems padeda, pradedant kunigais.
Aušvicas sunaikina 10,000 per dieną. Puikus pasiekimas.
- Kodėl žiūrite į mane šitaip? - Kaip?
Kaip kažkas, kas nesiklauso!
Klausiau labai įdėmiai, vyresnysis generole.
Gerai.
Labai gerai.
Kur tu manai eini?
Nori būti nušautas gatvėje?
- Kas jūs? - Janas Tyranovskis.
O pats kas?
Nusideginsite pirštus.
Kai viena šviesa užgęsta, užsidega kita.
Jei jauti, kad turi ką kalbėti,
aš galiu laikyti šviesą kiek tik nori.
Tu...
...nepasakei man savo vardo.
Karolis.
Turėsiu eiti. Ieškau draugo.
- Jis kunigas. Noriu paprašyti Mišių. - Mišių už mirusiuosius?
Laimėsime meile, ne ginklais.
Kaip galite taip sakyti, kai naciai už durų?
Naciai išnyks, nes blogis praryja pats save.
Tačiau...
...jei meilė nelaimės,
naciai tiesiog sugrįš kitu vardu.
- Ar tai turite galvoje? - Būtent.
Šv. Jonas Kryžietis. Čia tau staigmena.
Čia bus tavo naktiniai skaitiniai.
Ačiū.
Duodi atleidimą naciui?
Istorija verčia gerus žmones pasirinkti baisius sprendimus.
Jie jaučiasi, kaip vaikščiojantys lavonai, nes juos verčia nužudyti savo sielą.
Aš čia dėl jų labiau nei dėl tavęs.
Jie nužudė Viktorą ir Kristiną.
Žinau.
Neik į jų laidotuves.
Naciai to laukia, kad visus sugautų.
Aš prisijungsiu prie jūsų slaptose pamaldose.
Tomašai...
Kur yra riba?
Kur yra riba, kuri atskiria tuos, kurie moka per mažai nuo tų, kurie moka per daug?
Ir kurioje aš pusėje?
Nebežinau.
Esi pusėje tų, kurie turi vilties.
Teatras... Mano gyvenimo svajonėms viskas baigta.
Ką nori pasakyti?
Nebematau nieko daugiau, tik skausmą, visur.
Viskas taip... tamsu. Taip tamsu.
Pasaulis aklas ir miręs.
Ginti kultūrą- to nepakanka.
Visada yra ginklai, tačiau negalėčiau ką nors nužudyti.
Jau sakiau,
privalai niekada neprarasti vilties.
Privalai neprarasti žavingos gyvenimo ir meilės prasmės,
nepaisant viso, ką gali blogis žmonėse.
Kad patekti ten, kur nesi,
turi eiti pro ten, kur nesi.
Kad pasiekti valdžią viskam, turi trokšti nevaldyti nieko.
Kad pasiekti būvimą viskuo, turi trokšti nebūti niekuo.
Amžinąjį atilsį duok jiems, Viešpatie, ir amžinoji šviesa...
Noriu surasti tas pačias priežastis, kaip ir tu, kad tikėti ir viltis.
Noriu stoti į vienuolyną.
Karoli, tokiais laikais žmonėms reikia kunigų šalia,
o ne užsidariusių vienuolynuose.
Aš mąsčiau ką atiduodu.
Vis galvoju apie pasirinkimą,
Noriu surasti pasirinkimo reikšmę.
Ar tai dėl to, kad noriu slėptis?
Ar aš jaučiuosi kaltas dėl viso skausmo, kurį matau?
Ar yra kažkas giliau?
Gal Dievas mane šaukia?
Jonas parašė Evangelijoje, kad Jėzus pasakė,
"Ne jūs mane pasirinkote, bet aš jus pasirinkau."
Durys atviros. Tai priklauso nuo tavęs.
- Per Christum, Dominum nostrum. (Per Kristų, mūsų Viešpatį.) - Amen.
- Requiescant in pace. (Ilsėkis ramybėje.) - Amen.
Mylimųjų praradimas visada sukrečia.
Senovės tautos rasdavo paguodą,
sakydami, kad Dievas pasikvietė savo mylimuosius atgal pas save.
Bet tikėjimas yra ne paguodai. Tikėjimas teikia reikšmę gyvenimui ir mirčiai.
Čia jūsų kilnus gyvenimas, Kristina ir Viktorai.
Čia yra jūsų narsios mirtys.
Jie suteikė reikšmę svajonėms...
...apie kurias mums nebegalės papasakoti.
Tikėjimas yra tamsi naktis.
Tikėjimas randamas tamsybėse,
giliai žmoguje,
kur paslėpta guli Dievo ir meilės paslaptis.
Karoli!
Dinamitas!
Gerasis Viešpatie.
Tu toks kvailas. Numirsi dėl savo knygų.
- Tau viskas gerai? - Taip. Knygos vertos, kad dėl jų mirti.
Čia tu esi darbininkas. Įsikalk tai į savo buką makaulę.
Štai. Užsidėk, kol netapai aklas.
- Ne, tu juos pasilaikyk. - Daryk, kaip tau pasakyta.
Mums reikės žmonių kaip tu, gerai matančių, kai pradėsime viską iš naujo.
Novakai...
Tėti, ponia Gedrynska padarė tau puikios sriubos.
Tėti?
Prisimenu, kaip sėdėjau ant tavo kelių
ir tu man sekei pasakas apie didvyrius.
Man patiko klausyti apie dailininką, Adamą Chmielovkį,
kuris prarado koją per sausio sukilimą.
Tu man pasakojai,
kad jis paaukojo meną,
nes suprato, jog...
...Dievas šaukia jį kitiems dalykams.
Taigi, jis išėjo gyventi tarp vargšų,
kaip tas, kuris eina tarnauti kenčiantiems.
Tu palikai mane visai vieną.
Karoli.
Visą šį laiką laukei manęs lietuje?
Mes pagaminti ne iš cukraus.
- Ką sakei? - Mes pagaminti ne iš cukraus.
Lygiai tą patį Karolis man sakydavo, kai nenorėdavau žaisti futbolo lietuje.
Žinau. Aš visada jus stebėdavau.
Ar pamenate, kaip mes repetavome Romeo ir Džiuljetą mokyklos vaidinimui?
Žinoma pamenu.
Tu buvai Džiuljeta, o tu Romeo.
- Kas dar? Pagrindinis vaidmuo. - Aš norėjau, kad tu būtum Merkucijus.
- Pameni ką man pasakei? - "Aš geriau būsiu kunigas."
Atsakiau: "Juk kunigas, tai smulkus vaidmuo."
O aš atsakiau: "Aš ne apie vaidinimą. Aš kalbu apie savo gyvenimą"
Kai mačiau visą šių laikų siaubą,
viskas rodė man, kad turiu rinktis kažką gerą.
Dvasininkiją.
Kiekvieno žmogaus labui.
Ir savęs pažinimo patirčiai Dievo išmintimi,
Gyvojo Dievo, iš vidaus.
Noriu tapti kunigu.
Šioje blogio glūdumoje,
privalome liudyti gyvenimo tiesą,
kad dieviškoji gyvenimo reikšmė yra svarbesnė už patį gyvenimą.
Todėl aš ir čia.
Naciai uždarė seminariją. Rizikuoji savo gyvybe.
Taigi, net tavo mama neturi žinoti, kad čia studijuoji.
Turėsi įprastai gyventi toliau, tačiau slapta studijuosi ir melsiesi su mumis.
Kiekvieną laisvą dienos dalį.
Ei!
Jaunuoli... ar girdi mane?
Ar yra kur daktaras? Šis vaikinas miršta.
Ponia?
- Mes pasirūpinsime juo. - Jis ne vokietis.
- Nuvešime jį į logininę tuoj pat. - Geriau jo nelieskite. Jis lenkas.
Nesirūpinkite.
Eikite su manimi. Eime kartu.
Tai aš nesu miręs.
Tomašai.
- Janai. - Sveikas sugrįžęs.
- Tavo knyga padėjo man apsispręsti. - Dėl ko?
Tamsa... Šviesa.
Turi greičiau sveikti. Mūsų spektakliai be tavęs jau ne tokie.
- Pažįstu pareigūną, kuris tau padėjo. - Kas jis?
Jis vedęs, turi tris vaikus.
Šiuo metu jis dideliame pavojuje.
Jam buvo duotas įsakymas, kurį jis nusprendė atmesti.
Prisiekiau mirti dėl trečiojo reicho didybės.
Didžiuosiuosi, mirdamas dėl tikros Vokietijos.
Gėda tau.
Dėkoju, kad padedate man numirti, tėve. Aš dabar saugus.
Mačiau kokia buvo Vokietija mano jaunystėje.
Balti namai palei upę.
Pasitraukite iš kelio, tėve. Jie liepia jums pasitraukti nuo manęs.
Broli.
Pasitraukite, tėve. Jie jus nužudys.
Ateis nauja diena, kai tavo vaikai matys tuos pačius baltus namus palei upę.
Telaimina tave Dievas.
Kas jį nužudė?
Tu ar aš?
Tu jį nužudei, lenkiškas kunige.
O dabar aš nužudysiu tave.
Tegu Dievas tau atleidžia.
Pagal mano Dievą, pasaulį valdo pagarba.
Pasaulį turi valdyti meilė.
- Nušaukite jį.
Ei tu.
Popierius.
- Ir kur eina ši graži mergaitė? - Į bažnyčią.
- Kurią bažnyčią? - Šv. Andriejaus.
- Ką veiksi bažnyčioje? - Melsiuosi.
Šiandien ateisime pas jus pavalgyti.
Popierius patikrinote, galiu eiti?
- Dailiaake, kur skubi? - Einame kartu.
Eik, melskis. Lenkų kekšė.
Atleiskite, tėve. Ar jūs turite galimybę susitikti su Karoliu?
Karoli?
Aš laukiau tavęs.
Kodėl vilki sutaną?
Jie šaudo į seminaristus.
Arkivyskupas nori, kad apsirengtumėme kaip kunigai.
Kodėl man nepasakei?
- Nepasitiki manimi? - Žinoma pasitikiu.
Aš taip tavim pasitikiu...
...vis galvoju apie viską, ir mane apima tas jausmas... Juk žinai.
Na, apie šitai nežinojau.
Negali praleisti gyvenimo klausydamas būrio senučių išpažinčių.
- Tu rašytojas, poetas, aktorius, dainininkas. - Aš jau priėmiau sprendimą.
Tai yra, kaip aš turiu elgtis.
Ką tu darai?
- Palieki mane vieną. - Ne.
Tu nebūsi viena.
- Aš tave praradau. - Tu manęs nepraradai, Hania.
Aš būsiu su tavimi labiau nei bet kada.
Aš turėjau priimti šį sprendimą. Suprask, kalbu apie ateitį.
Šis gyvenimo blogis, turi būti nugalėtas gėriu. Noriu prie to prisidėti.
Aš nematau ateities. Ir aš niekada nebūsiu kieno vergė.
- Geriau mirsiu. - Ne.
Tu juk nori gyventi.
Visi gyvensime tam, kad kovotume už pasaulį pilną meilės, o ne pykčio.
Atleisk.
Jie susprogdino tiltą. Rusai atvyksta!
Naciai bėga lauk.
Jie traukiasi. Lenkija laisva! Lenkija išgelbėta!
Mes išgelbėti! Lenkija laisva!
Ką čia darai? Einam. Turim eiti.
Hansai.
Ar girdi, einam.
Christe eleison
Kyrie eleison
Sancta Maria
Ora pro nobis...
Ateik Visagali Kūrėjau.
Aš būsiu žemė, kuria kiti eis, kad pasiektų vietą, į kurią tu vedi.
HANSAS FRANKAS NUŽUDYTAS NUREMBERGE
Sveiki.
Julianas Kordekas, tiesa?
Jie pasakojo man apie jus, kad jūs ne paparastas lenkas.
Pasakojo, kad aš nekenčiu rusų? Geriausi mano gyvenimo metai buvo Maskvos universitete.
Ne. Pasakojo, kad jūs- ne katalikas.
Sakykite, čia juokas, ar bandymas pratęsti karjerą?
Būtų didesnis juokas, jei mūsų socialistinė revoliucija duotų katalikams laisvas vadžias.
Ar dėl to šis stalas turi tapti jūsų stalu?
Čia lenkų dvasininkų sąrašas. Naciai jį sumažino trečdaliu.
Bet dar daug liko. Daug.
Neduosiu jiems šanso kvėpuoti, veikti, ar mąstyti.
Ateis diena, kai jie negalės nė svajoti apie savo Dievą.
Aš esu jaunas veidas, išsikišantis Tatrų kalnyne.
Tegu mano jaunystės rugių laukas sužaliuoja,
apgaubtas troškimo ir kančių.
Leisk laimei tave pašlovinti, Didysis Slėpinį.
Čionai!
Greičiau greičiau!
Przemekai, gal galėtum pabūti vartininku?
Gerai.
Norėčiau taip pat pažaisti. Dėkoju.
Gerai apsaugota.
Sekančio nepagausi, net jei maldausi pagalbos.
Nori lažintis?
Tėve Karoli, slaptoji tarnyba!
- Šičia? - Pamačiau juos bažnyčioje.
Kas dedasi? Monsinjore Kurovski...
Negalite jo suimti. Tai visiškai neteisėta bažnyčioje.
- Nori prisijungti? - Viskas gerai, Karoli. Leisk jiems dirbti.
- Kuo jį kaltinate? - Koks tavo vardas?
Vojtyla.
Jūsų monsinjoras skelbė propagandą.
Jis išdavė savo šalį, kuri yra mūsų šalis, ir jūsų šalis.
Monsinjoras Kurovskis kalbėjo tik apie šventus dalykus.
Tai paskutinis dalykas, kurį jūsų kunigas matys,
prieš suprasdamas, kad jo pašvęstas gyvenimas,
buvo tik iliuzija.
Baisu būti pastatytam prieš nebūtį, arne?
Ką vadini nebūtimi, aš vadinu pilnatve.
Kur matai tamsą, aš matau šviesą.
Kur sakai pražūtis, aš sakau išsigelbėjimas.
Viso gero, Vojtyla.
- Koks sakei tavo pirmas vardas? - Karolis.
Karolis.
O tu nepamiršk mano vardo. Julianas Kordekas.
Tai jums antras mėnuo? Ne, jau trečias. Pavelas toks laimingas.
Aš tik bijau, kad išlepinsime šį mažylį, duodami jam tiek daug meilės.
Daug meilės padarys jį linksmą ir gabų.
- Kas ten girdėti apie Liubliną? - Jie uždarė šalyje visus teologijos fakultetus.
Paliko vieną Varšuvoje, tačiau jis vyriausybės globoje.
Ir Liubliną paliko laisvą.
Arkivyskupas Bazijakas sakė man: "Aš nusprendžiau išsiųsti tave mokyti etikos."
- Ir ką atsakei? - Kad geriau būsiu kunigu žmonėms čia.
- O ką jis? - "Tu vyksi į Liubliną."
- Taigi, privalai palikti Krokuvą? - Iš tiesų, imsiuos abiejų.
Kaip galvoji suspėti?
Nuo Krokuvos iki Liublino tik 200 mylių. Aštuonios valandos. Važinėsiu naktimis.
Tu labai pasitiki mūsų geležinkelių sistema.
Kur einate?
Mano vyras čia dirba reporteriu. Galite įleisti?
Eikit.
Eikit!
Ką jie daro?
- Neturite teisės taip elgtis. - Tai rašyk skundą. Mums įsakyta.
Prašome pagarbos. Čia surašytas mūsų gyvenimas.
Kokią jie turi teisę taip elgtis?
Jie aiškina, kad dėl to, jog mes atmetėme Stalino mirties garbinimą.
Neliesk.
Pavelai!
Ant kelių!
Tu nužudysi jį?
Už spausdinimo mašinėlę?
Jis padarė klaidą. Nepadaryk didesnės.
Išneškite viską. Paimkite ir popierius.
Išprotėjai? Nori, kad tave nužudytų dėl kvailos spausdinimo mašinėlės.
Tai mūsų gyvenimas ir mūsų vienintelė laisvė.
Dėkoju.
Tu žinai kaip naujagimiui yra svarbu turėti tėvą, arne?
Geriau jūsų daugiau nepagaučiau dirbant čia. Visus sukišiu į kalėjimą.
Kas toliau? Išpjausite mūsų balso stygas?
Jei to reikės, kodėl gi ne?
Kokiais metodais krikščionys atvertinėjo Amerikos indėnus?
Nekrikščioniškais metodais, už kuriuos Bažnyčia turi prašyti atleidimo.
Mes vėl susitinkame. Karolis Vojtyla, taip?
"Šiuolaikinis žmogus iš kunigo gali tikėtis tik vieno dalyko: Kristaus."
"Jis gali klausti ir kitko,
dalykų, naudingų ekonomikai, visuomenei, ar politikai,
ir dar daug kitų."
Kunigas yra unikalus nematomo pasaulio stebėtojas.
Jūs- geras rašytojas, Vojtyla.
Buvau. Tačiau dabar atrodo...
- Ar Kristus nesišypso žmonėms? - Kristus yra meilė.
Galime savęs paklausti, kodėl Ši Meilė prikalta prie kryžiaus?
Buvo pareikalauta šio biuro.
Kaip ir jūsų žurnalui...
VARŠUVA - SUSITIKIMAS SU ARKIVYSKUPU
"Visai Lenkijos dvasininkijai. Kunigai yra baudžiami mirties bausme."
"Jie suėmė Kielco vyskupą, vadindami jį nusikaltėliu."
"Negalime leisti šalies vyriausybei trypti altorių."
Saugumo policija. Atidarykite. Norime pamatyti kardinolą Višinksį.
"Aš nenoriu, kad jus areštuotų, ar nužudytų."
"Tačiau kompromisų negali būti."
"Privalote priešintis."
- Na ir? - Jie neatidarys.
- Turėtume įsiveržti? - Jis atidarys.
- Kas atsitiko? - Vyrai iš saugumo ministerijos.
- Įleiskite juos. - Tačiau, jūsų eminencija, jie žada...
Įleiskite juos.
Jūs suimamas. Vyriausybė priėmė nutarimą, kad nebegalite daugiau vykdyti šių pareigų..
Paliksite Varšuvą.
Pasirašykite.
Nematau teisėdo pagrindo tokiam sprendimui. Negaliu jo pasirašyti.
Vyriausybėje liko tik prievarta.
Akli Radvanicos vaikai...
Jūs gelbėjote juos rezistencijos laiku.
Jie buvo vieninteliai, kurie galėjo naktį prasibrauti per mišką.
Aš buvau vienas iš jų išgelbėtų patriotų.
Didžiai gerbiu jus už viską, ką nuveikėte kovodamas prieš nacius.
Tačiau dabar kovojate prieš žmonių teises,
slėpdamas nusikaltėlius kunigus, nuteistus teismų už jų nusikaltimus.
Jūsų požiūris yra pro-Vatikaniškas, imperialistiškas ir anti-lenkiškas.
Mano požiūris visada buvo ir yra toks pat.
Ginti Kristaus Dvasią mūsų tautoje.
Tai laisvės, taikos ir teisingumo dvasia.
Susirinkite savo daiktus ir einame kartu.
Aš pasirengęs.
Nieko su savimi nepasiimsite?
Skurdus atvykau į šiuos namus, skurdus juos ir paliksiu.
Atleiskite. Nesirūpinkite, šuo sveikas.
- Sese Maksencija, atneškite jodo. - Ne.
Eime.
- Karoli, ačiū Dievui tu dar neišvykęs. - Kas nutiko?
Pavelas ir aš, mes išvykstame. Išvažiuojame lauk.
Jūs kur? Kaip kirsite sieną?
Netikrame sunkvežinio dugne. Važiuojame į Prancūziją, tada į Niujorką.
Pavelas turi giminių Brukline.
- Kada? - Šianakt.
Ar suvoki į kokią padėti save pastatai? Ar suvoki savo būklę?
Karoli, mes čia badaujame. Gyvename iš labdaros.
Nemiegame naktimis, bijodami, kad jie suims Pavelą.
Ar dar baisiau, jei jie privers jį "pranykti"..
Kiekvienas atrodo kaip skundėjas.
Jų tiek daug. Jie visiškai mus atskyrė.
Nenoriu, kad mano vaikas gimtų šiose baisybėse.
Nenoriu to.
Pasiilgsiu tavęs.
Pasiilgsiu jūsų abiejų.
Pasiilgsiu tavo vaidinimų.
Tu pameni pogrindžio teatrą?
Ir Vadovicą. Mokyklą.
Draugus.
Kaip galėčiau pamiršti?
Tavo vaikas nusipelno tokios šypsenos... likusiu jo gyvenimo laikotarpiu.
Dvi gyvos šypsenos tarp mirusiųjų. Mes vieninteliai likę.
- Jusekas užlipo ant minos Montekasine. - Žinau.
Jerzis taip pat miręs.
Nesugebėjau išsiaiškinti kur jis mirė ir ar buvo palaidotas.
Nenoriu palikti Lenkijos.
Aš lenkė ir mano vaikas...
Visada liksi lenkė, kur benuvyktum.
Prisėsk.
Visada liksi lenkė, kaip ir tavo vaikas.
Tik dangus virš tavęs pasikeis, niekas daugiau.
Reikėjo padėti tai į stalčių,
tačiau pamiršau.
Paimk.
Nenoriu.
Kas žino kodėl jie man moka kas mėnesį?
Kurija net labai tiksli tame reikale.
Dar gausiu profesoriaus atlygį universitete, taigi nesirūpink dėl manęs.
Išsikeisk į dolerius. Nebus daug, bet vis...
- Aš nenoriu. - Žinau, jau sakei.
Klausyk, galėsi gražinti vėliau.
Tu man kaip sesė.
- Draugai. - Drauge Kordekai.
Jis atsakingas už 5 skyrių, Bažnyčia ir religija. Nedėkingiausias iš darbų.
Draugas Stalinas mėgo sakyti, kad mokyti lenkus komunizmo,
tai kaip pratinti galviją nešioti balną.
Dar sakė: "Jei galėtume turėti tą Višinskį savo pusėje..."
Višinskis puikus žmogus, bet jis niekad nebus mūsų pusėje.
Noriu uždaryti Liublino universitetą.
Nenorime daugiau iškylančių Višinskių.
Nemanau, kad čia gera mintis. Turime rodyti įspūdį užsieniui,
kad religinis ir filosofinis pliuralizmas Lenkijoje egzistuoja.
Dabar yra naujų mokytojų. Jaunų. Kvalifikuotų. Pavojingų.
- Tokių kaip? - Tokių kaip Vojtyla. Jaunas kunigas.
Šis žmogus neturėtų mokyti jaunimą neturėti jokios baimės.
Mums reikia baimės, kad užbaigtumėme savo planus.
Tai bus teisinga istorijos akyse.
Ir netgi Dievo, jei Jis egzistuoja.
Liublino universitetas liks atidaras.
Adomai.
Drauge?
Karolis Vojtyla. Liublino universitete jis dėsto etiką.
O čia, Krokuvoje, jis dirba kunigu, rupinasi jaunimu.
Apie jį noriu žinoti viską.
Su kuo susitinka, ką šneka, ką mąsto. Viską.
Net kada eina į tualetą.
Adomai, atėjai į mūsų skyrių dėl ideologijos, ar dėl karjeros?
Kodėl klausiat?
Man keista, kad kažkas, studijuodamas meno istoriją, gali taip neapkęsti religijos.
Maniškis menas aukština žmogų, ne Dievą.
Dievas tėra prietarai ir tamsuma.
Taigi, esi tyras širdyje.
O kaip gi jūs?
Aš bandau toks būti.
Prašyčiau bilietą.
- Prašau. - Ačiū.
Šiandien matau naujų veidų. Koks tavo vardas?
Janina Kuron. Aš iš Liublino.
O koks tavo vardas?
- Martynas Mickevičius, iš Kielco. - Turi būti vertas tokio vardo.
O tu?
Marija Pomorska, iš Poznano.
- O tu? - Atleiskit. Aš užsirašiau į meno istoriją.
Ne ne, tu irgi čia laukiamas. Koks tavo vardas?
- Adomas. Adomas Zielinskis. - Prisijunk, jei nori, Adomai.
Menas gali būti moralės kūrėjas, o ne priešininkas.
Gerai. Gal pradėkime nuo klausimų?
Kas norėtų pradėti pirmasis?
Taip?
- Kodėl... - Nieko tokio, gali sėdėti.
Kodėl vieni žmonės elgiasi kaip gyvuliai, o kiti tampa didvyriais?
Kad verčia vienus žmones išduoti draugus,
o kitus paaukoti gyvybes dėl žmonių, kurių nė nepažįsta?
Ir kas gali atsakyti šitai?
Žmonės tampa blogi, nes jie bijo ir yra nelaimingi.
Tai juos veda į smurtą ir savidestrukciją.
Čia tai įdomi tema.
Laimė ir ne-laimė yra giliai kiekviename iš mūsų.
Dekartas: "Žmogus yra tarpe tarp Dievo ir nebūties."
"Ir jis turi pasirinkti."
Turime dėstyti filosofines disciplinas, kurios pagrįstos vien žmonių patirtimi,
verčiau nei kosmologinės, kurios ne tokios svarbios.
Ir darbaininkai sako, kad jos nėra daug vertos.
Tai ateina iš politikos. Skamba kaip filosofinė pramoga.
- Tai maistas mąstymui. - Taigi, maitinkimės!
Atsiprašau.
Mano kaltė. Visada vaikštau ir galvoju apie debesis.
O, tai tu.
Meno istorija?
Meno istorija norėtų nupirkti ką atsigerti. Ką pasakysi?
Kodėl gi ne?
Ruošiuosi daktaro disertacijai pas Piotrą Michalovskį.
- Neįsivaizduoju kas jis. - Jis labai garsus dailininkas.
O aš garsi nemokšiškumu.
Jis nutapė 7 įsiutusio Don Kichoto paveikslus.
Pamišęs, tvirtas, žūtbūtinis.
- Marija? - Taip?
- Ar aš tave varginu? - Ne, visai ne.
Mes apie daug ką turime pakalbėti.
Jaunimui reikia teigiamų atsakymų, dabar, iš karto.
Komunistai žada...
Komunistai žada jaunimui naują, dorą, geresnę visuomenę.
Jaunieji yra tyri. Jie nori tikėti, kad tobulas pasaulis įmanomas.
- Mes neprižadame jiems Dangaus žemėje. - O aš tave varginu?
- Į ką taip žiūri? - Atleisk.
- Kur gyveni? - Krokuvoje su teta.
Nuostabu. Aš taip pat Krokuvoje. Tai likimas, ar kaip čia?
Kas žino? Likimas labai paslaptingas. Bet jis visada randa kelią.
Turime sutikti marksizmą jo paties požiūriu. Žmonių išlaisvinimu.
Mes septyniesi eisime pas savo kaimynus atlikti studijų praktikos.
Aplankysime visas šeimas, kurioms reikės pagalbos.
Gerai.
Padarei puikų sprendimą.
Tik tai gali būti pavojinga. Įsitikinkite, kad jūsų neseka.
- Adomas taip pat? - Ne, jis atrodo truputį prieštaringas.
Adomas gyvena savame meno pasaulyje.
- Tau patinka Adomas, arne? - Manau taip.
- O tu jam? - Nežinau.
Kaip jis galėtų tavęs nemėgti? Jis estetas. Turbūt tu jam mirtinai patinki.
Norėčiau, su studentais, surengti kelionę į kalnus.
- Puiki mintis. - Vyksime į Tatrus.
Beje, tavo tema: Moralinė sąžiningumo ir drąsos vertė.
Man ji patinka.
Adomai.
Jei esi girtas ir muši savo žmoną, negali dėl to kaltinti kitų.
Tai savigarbos trūkumas, kuris verčia kenkti savo artimui.
Nebėra pagalbos, man nebėra vilties, tėve.
- Jei tai būtų tiesa, nebūtumėte čia. - Daug kart bandžiau daryti atgailas.
Nepaisant nusivylimų, turite surasti savyje meilės.
Tai vienintelė jėga, kuri gali jus pakeisti.
Mūsų laikų blogis tapatinasi su žmonijos išsigimimu,
kartais suplanuotu politinių ar ekonominių sistemų.
Griūtis ant bėgių už dviejų kilometrų. Liepta jus sustabdyti čia.
Turime jiems pasipriešinti, atkuriant šventą žmonių vertės supratimą.
Vėluoju.
- Traukinys iš Krokuvos. - A, taip. Štai kodėl Vojtylos dar nėra.
Kiti išėjo pavalgyti. Tik ne aš. Vargstu dėl testo.
Nelankiau paskaitų. Dirbu Poznane, tačiau bandau mokytis.
O kaip tas Vojtyla? Jis taip pat kunigas, arne?
Taip.
- Ar jis rimtas? - Rimtas?
Blogiau.
Jis tironas. Tikras tironas.
O Dieve.
- O tu ar tinkamai pasirengęs? - Daugiau mažiau.
Ar galėtum man paaiškinti Makso Šelerio polemiką prieš technologinę visuomenę?
Jis prieštarauja racionalistams,
kurie tiki, kad mes galime valdyti gamtą ir žmones.
Ir?
Pagal jį, vienintelė tiesa pasaulyje kyla iš meilės.
- Tai tu taip pat iš Poznano. - Na taip.
Žinai, man labai padėjo mūsų kursiokas, kuris žino visus dalykus.
Kuris?
Kur jis nuėjo?
Vitoldas Brožekas.
Dieve padėk.
Sėkmės.
Duok pažymių knygelę, Vitoldai.
Atleiskite.
- Labai atsiprašau. Nežinojau... - Knygelę...
Vitoldas yra dirbantis studentas. Aš jį jau patikrinau.
Geras pažymys.
Toliau stenkis.
Dėkoju.
- Viso gero. - Viso.
Tavo sparnai.
- Tu poetas. - Ne. Visai ne.
Moku tik tris eilėraščius. Jie turkiški.
Turkiški eilėraščiai? Turkiškai?
"Mes dar turėsime perplaukti gražiausias jūras,
turėsime pragyventi gražiausias dienas,
o aš dar turėsiu pasakyti tau pačius gražiausius žodžius."
Nežiūrėk į mane šitaip. Aš droviuosi.
Eime, vėluojame.
Vėluojame.
Nėra nieko labiau paslaptingo ir nežinomo, nei meilė.
Visi turime gilų ir smarkų tikros meilės poreikį.
Skirtumas tarp to, kaip mes tai suvokiame, ir kaip baisiai gyvename, yra didžiulis.
Žinot...
meilės negalima išmokti, tačiau yra gyvybiškai svarbu jos mokintis.
Viena yra aišku.
Meilė ir seksualumas yra labiausiai jaudinantis dalykas, kalbant apie prigimtį.
Tačiau meilė yra kartu ir atsakomybė.
Kai vyras ir moteris sujungti tikros meilės,
vienas pasiima kito likimą ir ateitį, taip kaip savąją.
Tai gali reikšti daug įtampos ir kančių, bet tai vienintelis kelias meilei.
Ir iš to negalima daryti žaidimo.
Eik ramybėje.
- Turiu su tuo problemų. - Ką norite pasakyti?
Galiu tikėti į Tėvą ir Sūnų. Bet Šv. Dvasia? Čia jau man problemos.
- Novakai! - Karoli.
Kur buvai visus šiuos metus?
Dirbu Ciegelskio gamykloje Poznane.
Ir kaip viskas?
- Blogai. Nors iš tiesų visai puikiai. - Tai kaip?
Abu. Blogai, nes tokia tvarka yra socializmo įžeidimas.
Žmonės badauja.
Ir gerai, nes dar jaučiuosi stiprus bei pasirengęs kovoti.
Ir žinai ką? Aš įsimylėjau.
Įsimylėjai? Čia tai geros naujienos.
- Kas ji? - Jos vardas Magda.
Ji mėlynakė. Graži. Našlė.
Tai jūs tuoksitės?
Ji nenori, turi mažą vaiką. Mes susitikinėjame slaptai.
Duok jai laiko.
Ir mažiau gerk alaus, gerai?
Lenkija- vergo padėtyje.
Rusai dabar demonstruoja kariuomenę, ir vyriausybę.
Jie nori mus visiškai išsunkti.
Visi jų planai žlunga.
Jie verčia mus elgetomis, Karoli.
Mes išeisime į Poznano gatves, ir jie sužinos kokie mes pikti.
- Ką gero tai duos? - Esi jų pusėje?
Aš tiesiog bijau dėl pasekmių. Nenoriu daugiau verkti dėl kankinių.
Nesijaudink. Jie į mus nešaudys. Juk esame darbininkai.
Geras darbas.
Tačiau tai mums nieko neduoda. Jis tikriausiai nutuokia, kad klausomės.
Nemanau.
Daugelį kartų bandžiau jį išprovokuoti. Mes dažnai kartu važiuojame traukiniu,
ir jis nė karto neištarė žodžio prieš socialistinę vyriausybę.
Jam nerūpi politika.
Drauge, aš sakau tai su visa pagarba, jūs klystate.
Aš neklystu, Zielinski. Aš noriu šio žmogaus.
Ir tu padarysi viską, kad man jį duotum. Ar tai aišku?
Ar sakote, kad turiu išgalvoti dalykus?
O kas, jei sakau?
Kas, jei išgalvočiau?
Tada galiu tai sutvarkyti.
- Kas tvarko religinius reikalus Poznane? - Draugas Mačekas.
Perduok jam, kad noriu pasikalbėti.
Gali eiti.
Laisvosios Europos radijas...
Šiandien birželio 28th 16val., antrasis armijos padalinys įžengė į Poznaną.
Streikas prasidėjo anksti, 6val. ryto,
kai darbininkai paliko Ciegelskio gamyklą, žengdami link miesto centro.
Laikui bėgant, kitų gamyklų darbininkai prisijungė prie disidentų,
kartu žygiuoja ir gyventojai.
Jūs esate Novakas?
Taip. Ir kas gi tu gali būti, drauguži? Nepamenu, kad būtumėm pažįstami.
Aš Piotras. Mama leido man ateiti, tik jei pasiliksiu prie jūsų.
A, tai tu Piotras, Magdos sūnus.
Džiaugiuosi, kad ji jus įsimylėjo. Nenoriu matyti mama liudną ir vienišą.
Tavo mama stipri ir graži moteris.
Ir ji laiminga, turėdama tokį sūnų. Paimk.
Grupės demonstrantų prisiartino prie darbininkų partijos centro būstinės.
Kiti eina Milinksio gatve link centrinio kalėjimo.
Ir prie viešojo saugumo ministerijos.
10:15 grupė disidentų įžengė į vietos teismo rūmus
ir rajono advokatų biurus.
Tuo pat visi išsiskirstykite.
- Pasitraukite, arbą panaudosime jėgą! - Turi grįžti namo.
- Pasiliksiu su tavimi. - Sakiau eiti iš čia!
Dinkite iš čia! Lenkija laisva!
Piotrai!
Ne!
Piotrai. Piotrai.
Piotrai.
Nemažai darbininkų nužudyta, gal apie šimtą,
dar keli šimtai sužeistųjų.
Mano tėvas ten dirba! Esu tikra, kad jis buvo streike.
- Koks tėvo vardas? - Ignacas.
Sveiki? Tai Vojtyla.
Pakvieskite monsinjorą Gorka iš "Šv. Petro ir Pauliaus" Poznane.
Pabandykite išsiaiškinti apie Ignacą Pomorskį.
Patikrinkite ir Mačėjų Novaką, taip pat Vitoldą Brožeką.
Taip. Ačiū.
Greitai žinosime.
- Žinau kur galime rasti ginklų! - Tylos!
Tylos! Atsisėskite.
Žinot, nacių laikotarpiu
man pasisekė atsidurti prie protingiausio žmogaus, kuri kada buvau sutikęs.
Buvome tamsiame kambaryje, svyruodami tarp gyvenimo ir mirties.
Ir tas žmogus nebuvo filosofas. Jis buvo siuvėjas.
Ir jis man pasakė: "Laimėsime su meile, ne su ginklais."
Atsakiau: "Kaip gali taip kalbėti, kai nacių pilna šalis?"
Jis atsakė: "Naciai išnyks, nes blogis praryja pats save."
"Tačiau, jei meilė nelaimės, naciai tiesiog sugrįš kitu vardu."
Ir dabar jūs pulsite tankus su šautuvais?
Norite atiduoti gyvybes? Neturėtumėte to daryti šiandien.
Geriau rodytumėte savo gyvenime meilę,
meilę, kurios jie nepažįsta.
Turite liudyti šventą kilnumą kiekvienu gyvenimu.
Pasirodykite taikiai. Parodykite savo skausmą, nusivylimą.
Rėkite, kad atmetate smurtą!
Rodykite meilę.
- Rodykite pagarbą gyvybei!
- Atleiskite. - Turiu žinoti.
Vojtyla klauso. Taip?
Jam viskas gerai.
Jam viskas gerai!
Ką jums pranešė?
Jūsų kursiokas...
...Vitoldas Brožekas, buvo nužudytas.
Sunku atleisti tokį nusikaltimą.
Dar mano draugas buvo sužeistas.
Tačiau kartoju, neprovokuokite jų.
Būtent to jie iš jūsų tikisi.
Jie neišsigąs jūsų ginklų,
tačiau išsigąs jūsų žodžių.
Jūs gerai atrodote.
Trys metai kalėjime jūsų nenusilpnino.
Mano seminarijos studijose buvo 17 besimokančių.
Dvylika iš mūsų baigė gyvenimą koncentracijos lageriuose.
Tikrai galvojate, kad jaučiuosi blogai tokioje malonioje vietoje?
Galėčiau čia gyventi iki mirties.
Turiu tikėjimą, jėgą, apie kurią jūs nieko nenutuokiate.
Kur norėtumėte iškeliauti į kitą šalį?
Nenutuokiu... gal Italija ar Rivjera?
Mano vieta arba katedroje, arba kalėjime.
Galite sugrįžti į savo katedrą. Vyriausybė pasikeitė.
Draugas Gomulka dabar valdžioje,
o jis mano, jog vėl galite eiti savo pareigas.
Šaudėte į darbininkus. Naudojote tankus prieš išalkusius žmones.
Ar tai yra komunizmas?
Manau, buvo netoleruotina tai, kad šaudė į darbininkus... Kad ir maištininkus.
Dar labiau netoleruotinos yra visų vyriausybės planų nesėkmės.
Sakote tai, kad apgintumėte savo karjerą?
Gali galvoti apie mane, kaip apie priešą, tačiau ne kaip apie kirminą.
Patinka tau ar ne, mes abu panašūs. Mes abu tikintieji.
Faktas išlieka, kad taikiai kovojantys žmonės jus gąsdina.
Paleidžiate Bažnyčios vadovą, kad gautumėte alibi.
Darote mirtiną klaidą.
Valdžios keičiasi, arba išsisemia,
tačiau aš visada liksiu jūsų priešas.
Negalvokite, kad mane paleisdami, kažkaip įtakosite mano sielą.
Niekas nežada pirkti jūsų sielos.
Norime išskleisti komunizmą, darant visus pakeitimus, kurių reikia.
Su, ar be, Bažnyčios palaikymu.
Kaip aš sugebu visada vėluoti?
Iš Vatikano valstybės sekretoriato
Lenkijos arkivyskupui, kardinolui Stefanui Wišinskiui.
Jo šventenybė, per arkivyskupą monsinjorą Baziaką,
siūlo Karolį Vojtylą paskirti pagalbiniu Krokuvos vyskupu.
Jis išskirtas, pagal savo aštrų intelektą, atsidavimą ir nuolatinį pasiaukojimą,
jo vidinę stiprybę ir įtikinančią oratorija,
jo filosofinį aiškumą ir socialinius gebėjimus,
jo atsidavimą mokytojavimui ir įtaką jaunimui.
Ei!
Atleiskite, gal vykstate į Olštyneką? Man reikia pasigauti traukinį į Varšuvą.
- Šok į vidų. - Dėkoju.
- Tarp miltų maišų? - Tai buvo greičiausias būdas grįžti.
Buvai Mazurijoje, kad užbaigtum savo dvasines pratybas?
Ne... Buvau su savo studentų grupe. Plaukiojome baidarėmis.
Taip...
Girdėjau, kad esi šiek tiek per daug atletiškas.
Norėjau su jumis susitikti.
- Žinai, kodėl tave pasikviečiau? - Ne... Jūsų eminencija.
Iš arkivyskupo Monsinjoro Baziako,
atėjo Popiežiaus prašymas tave paskirti Krokuvos vyskupu.
- Aš tikrai dar per jaunas. - Tai trūkumas, kurio greitai atsikratysi.
Prašau tavęs nesipriešinti Šv. Tėvo valiai.
Priimu.
Na, tada eime, ką nors užvalgysime.
Karoli! Neleisk niekam tavęs pakeisti!
Jis nesako man savo vardo. Atrodo labai nervingas.
- Gal iškviesti policiją? - Ne, tikrai nereikia.
Tai Novakas. Galite eiti, sese. Viskas puiku. Tiesiog puiku.
Novakai.
Ar tikrai galvojai, kad galėjau neatpažinti tavo balso katedroje?
Tai mano skaldyklos draugas- vyskupas.
- Kaip tavo ranka? - Nieko tokio.
Bandė nužudyti ir taip seną Novaką.
Bet kai atsigavau, bandė mane primušti.
- Ką tu darai? - Jie mūsų klausosi.
Aš tai žinau. Jų pilna visur.
Ieškojau mikrofonų... neradau, tačiau žinau, kad jie yra.
- Aš tikras, kad jie čia. - Ne, laikai...
Laikai pasikeitė. Daugiau nebegyvename teroro šalyje.
Niekas nepasikeitė.
Yra tik pasikeitimų iliuzijos, laisvės iliuzijos.
To gali pakakti inteligentams, tačiau ne man.
- Ne valstiečiams, ne darbininkams! - Ateik, atsisėsk.
Nusivylimai,
persekiojimai, smurtas.
Jie bando mus sužeisti.
Jie nori, kad nustotumėme šypsojęsi.
Tačiau negali leisti jiems atimti tavo tvirtumą, viltį, ar meilę.
Atmink, niekada.
Matai?
Kalbu tau apie Dievą, Jo net neįvardindamas.
Aš sutikau mažą vaiką... o jie nužudė jį prieš pat mano akis.
- Kas jis buvo? - Piotras.
Magdos sūnus.
Jam buvo vos 12.
Dabar ji manęs nebemyli, nes nesugebėjau išsaugoti jos sūnaus.
Tapau kunigų, kad padėčiau palengvinti žmonių skausmą.
Tačiau kenčiu, jaučiuos kaltas dėl to, ko negaliu padaryti.
Eik pas Magdą. Palaikyk ją.
Duok jai bučinius, kurių sūnus nebegali duoti.
Atleiskite. Sakėte, kad turėsite svarbu susitikimą 16 valandą.
- O kiek dabar? - 16val.
Gerasis Viešpatie.
Vėluoju į susitikimą su komunistų partijos vyresniaisiais.
- O kodėl nusiimate...? - Aš einu ten ne jų provokuoti.
Bet lenkų vyskupas negali nė žengti į komunistų partijos būstinę.
Visada yra pirmas kartas.
Kaip tai tau skamba? Pastato dalybos.
Du aukštai seminarijai, du aukštai mums.
Pusė seminarijos geriau, nei jokios seminarijos. Dėkoju jums.
Partija sako, kad esi atviras dialogui.
Jie nemato tavęs, kaip fanatiko, jų priešo.
Būtent to ir bijojau, Karoli.
Nemėgstu tavo optimistiškos šypsenos.
Na, viskas apsvarstyta, abu turime tą patį gyvenimo tikslą.
Žmonaus laimę.
Žinoma. Laimę.
Esi aktorius, arne? Tavo tikrumas, tavo romumas...
...tavo pasitikėjimas.
Tu vaidini?
Nėra čia ko būti laimingu, ir nekalbėk man apie tikėjimą.
Nieko nesakiau apie tikėjimą. Klausiau apie laimę.
Tikėjimas yra prietaringa beprotybė.
"Beprotybė iš Dievo, yra daug gražesnė, nei žmonių išmintis."
Tai ne Biblija, tai Platonas, kaip pats žinai.
Priežastingumo ir politikos atradėjas.
Jau pasakėme viską.
Gausi pusę savo seminarijos.
Duodu žodį.
Gali eiti.
- Ar dar kas? - Nova Huta.
120,000 žmonių laukia, kol pas juos bus pastatyta Bažnyčia.
Nova Huta yra naujos Lenkijos, modernių žmonių miestas.
Žmonių, kuriems nebereikia Dievo. Nori ten statyti Bažnyčią?
Kaip vyskupas, turiu teisę nešiotis kai ką su savimi.
Neturiu teisės jos dalinti, tačiau...
prašau manęs nesuimti, jei padovanosiu tau dovaną.
Tai Mato Evangelija.
Tau turėtų patikti kalno pamokslas, penktas skyrius.
Tai medžiaga išminčiai, ir jautrumui.
"Argi atsiras iš jūsų žmogus, kuris savo vaikui, prašančiam duonos, duotų akmenį?!"
Geros dienos.
Lankeisi velnio namuose
ir derėjaisi su juo.
Mes nesiderame su komunistais.
Nekeliame net kojos į jų būstines.
Jei turi ką aptarti dėl politinių klausimų,
turi tai daryti su leidimu,
kuris yra patvirtintas Lenkijos arkivyskupo.
Jis yra tavo tiesioginis vyresnysis.
Jūs teisus, eminencija.
Reikėjo pradžioje pasiklausti...
Nenorėjau parodyti nepagarbos.
- Atsiprašau. Tai daugiau nepasikartos. - Gerai.
Bet kuriuo atveju, gavai mums pusę seminarijos, arne?
Žmogus, su kuriuo tareisi, radęs priežastį, išrykiuotų mus palei sieną.
O tu atgavai pusę seminarijos.
Sveikinu. Ir kaip tau tai pavyko?
Ar palaiminsite mane, tėve?
Karoli, žinau, kad dabar esi Romoje.
Naujienos tokios, kad mūsų šeimą palaimino mažojo Jonuko atvykimas.
UHUU.
Pone Kovalski? Gal galėčiau jus sekundei...
Žinoma.
Tačiau likimas laukė, kad suduotų stiprų smūgį.
Pačiu sunkiausiu gyvenimo akimirksniu.
Prisėskite.
Žinojau, kad kažkas ne taip.
Jūsų žmona turėjo kvėpavimo problemų,
taip pat kosulys per ir po gimdymo,
taigi atlikau tyrimus, tačiau šito nesitikėjau.
Tas šešėlis dešiniajame plautyje...
Deja tai auglys, kuris plėtoja metastazes.
Užjaučiu.
Kiek dar liko?
Trys, keturi mėnesiai.
Žinoma, turime tikėjimą, tačiau, kai Dievas apleidžia, tampa sunku.
Tai baisu, Karoli.
Rašau su ašaromis, nes aš vienišas. Kai ji šalia, šypsausi.
Nusprendžiau nieko jai nesakyti,
dėl minčių ramybės likusiu laiku.
Laikysiu sielvartą ir skausmą savyje.
Bažnyčios susirinkimo pirmos dalies atidarymas,
pradedamas Šv. Rašto išstatymu.
Kaip ir 20 ankstesnių ekumeninių susirinkimų, šis užims garbingą vietą,
savo darbo posėdžių rezultatais.
Žmogus yra unikali būtybė.
Gyvena materialiame pasaulyje, tačiau savyje slepia gilų dvasinį poreikį.
Jis yra slėpinys ir sau, ir kitiems.
Šiandien Bažnyčia vis mažiau efektyvi.
Bažnyčia daugiau nebegali savęs rodyti pasauliui,
apsidengusiam archajiška Vakarų kultūra.
Turime atsiverti pasauliui, mokydami jį, ir prašydami paklusnumo.
Šiandien Bažnyčia turi eiti kartu su pasauliu.
Žmonės ieško tiesos.
Turime rasti didelių gyvenimo problemų sprendimus.
Turime atsigręžti į žmonijos nusivylimą šiais mūsų laikais.
Turint tai omenyje, pasaulietis turi būti viduje Bažnyčios gyvenimo.
Smerkiu kitokią dvasininkų mąstyseną, kaip klaidą.
Taip, šalia Nova Hutos.
Tai darbininkų klasės rajonas. Tu esi mokytoja. Kodėl nori ten gyventi?
Nes vyriausybė neleis jiems pasistatyti Bažnyčios.
Tu teisi, puiki priežastis.
Tu juokdarį.
Laisvalaikiu, tarp pamokų, galiu eiti lankyti šeimas.
Fermeriai priversti tapti darbuotojais, gyventi varginguose butuose.
Jų papročiai, tradicijos buvo visiškai atmestos.
Šios šeimos byra.
Prasideda girtuokliavimai, moterys ir vaikai mušami...
Ten tiek daug pykčio.
Tu per graži, kad taip liūdnai žiūrėtum.
Ar myli mane bent pusę tiek, kiek aš tave?
- Adomai? - Taip?
- Girdėjai ko klausiau? - Žinoma girdėjau.
Ir?
"Švelni moters meilė nugali viską."
Nepamenu kas tai parašė, bet taip sako ir Vojtyla.
Štai ir atėjome.
- Trečias aukštas, durys dešinėje. - Kur eini?
Pamiršau. Turiu susitikimą dėl darbo universitete.
Užkaisk arbatinį, tuoj būsiu. Trečias aukštas, durys dešinėje.
Išklausiau tūkstančius išpažinčių
ir susidariau gana liūdnoką žmonių nevilties vaizdą.
Turiu tau pasakyti, Vojtylos ištvermė mane gąsdina.
Jis padeda žmonėms, drąsina juos, kalba ir kalba...
tačiau nei vieno žodžio, kurį galėtum prieš jį atsukti.
Prašau leisti daryti ką naudingesnio.
Neleisiu. Esi jo grupės dalis, ir toliau jį stebėsi.
Adomai.
Ar Vojtyla tave paveikė? Ar tos katalikės gražus užpakalis?
Žinau, kad darbuotojai Nova Hutoje užsiima prieštaringa veikla.
Esu įsitikinęs, kad Vojtyla su jais.
Jiems geriau pasisaugoti, jei jų planai žlugs.
Ei, Darekai!
Stovėsi sargyboje. Nenorime, kad kas praeitų nepatikrintas.
Šv. Paulius sako: "Džiaugiuosi silpnumu, paniekinimais,
bėdomis, persekiojimais ir priespauda,
nes, būdamas silpnas, esu galingas."
Tu atsivertei, Novakai?
Ne. Tačiau tai yra tiesa.
Taip tvirtina man tai pasakęs žmogus.
- Šv. Paulius? - Vojtyla.
- Vyskupas! - Ir akmenskaldys.
Tegyvuoja socialistinė žemė!
Kordekai.
Pačiu laiku širdies smūgis ištiko Krokuvos arkivyskupą.
Kandidatų sąrašas jau patvirtintas Višinskio?
Aš juos visus atmečiau. Ten tik grupė fanatiškų anti-marksistų.
- Jums reikia vardo? - Jau turime jį.
Šio vardo Višinskis neįrašė. Vojtyla.
Darote klaidą. Vojtyla turi būti sustabdytas.
Man pranešė, kad tas žmogus tave tiesiog apsėdo.
Kur problema?
Tas žmogus turi vidinės jėgos, kurios kiti Lenkijos kunigai neturi, net Višinskis.
- Jis patraukia jaunimą ir gali dirbti prieš... - Žmogus, kalbantis apie maldą ir meilę?
Vojtyla neįsivėles į jokią anti-vyriausybinę veiklą
ir jam trūksta organizacinių bei vadovavimo įgūdžių.
Tradicija sako, kad Krokuvos arkivyskupas būna tik didikas.
O mes remiame darbininką.
- Vojtyla yra tikras mūsų priešas. - Mūsų priešas yra Višinskis.
Jis patriotas, vienybės aktyvistas, žmonių simbolis.
Turime remti Vojtylą, ne Višinskį.
Darote baisią klaidą.
Vyriausybė pateikia Vojtylą.
- Jis nebuvo mano sąraše. - Žinau.
Tarėmės, kad vyriausybė mums pritars, o primetinės savo.
Ji taip nusprendė.
Aš taip pat nesutinku su vyriausybe, jei tai jums paguoda.
Problema čia yra...
...tarp jūsų ir manęs. Vojtyla nebuvo jūsų sąraše,
nes, arba jo nenorėjote,
arba norėjote, ir tai buvo kelias, kad jį paskirtų.
Kur pasirašyti?
Viešpatie, tu šauki žmones,
ir mes Tavyje randame jėgos, kad visa ištvertume.
Padėk man tinkamai veikti.
Padėk man išgyventi kasdienį kryžių.
Padėk man eiti keliu, kuris ne mano.
Padėk man susitarti su politikais.
Padėk man padėti visiems, kuriems to reikia.
Ar miegi?
Ką sapnuoji?
Man gaila tavęs. Tikrai.
Apgaudinėji save, jei manai, kad esi laiminga.
Apgaudinėji save, jei manai, kad neegzistuojančiam Dievui rūpi pasaulis.
Apgaudinėji save,
jei manai, kad galiu tave mylėti.
Nori susituokti su manimi?
Nori vaikų?
To niekada nebus...
...aš visada liksiu toksai vienas.
- Kaip įėjai? - Turėtum užsirakinti duris.
Nebijau. Be to, įėjai tu, ne koks vagis.
- Kas negerai? - Nieko.
Atrodai liūdnas. Niekas neturi būti liūdnas per Kūčias.
Liūdnumas ne visada seka kalendorių.
Prižadu, kad išmokysiu tave būti laimingu.
Vesk mane,
ir pamatysi kaip nuostabu gyventi savo paties darnoje.
Vidinė ramybė yra ne vien naivuoliams.
Ir tu gali ją rasti, jei tik leisi būti mylimam.
Šį vakarą Nova Hutos istorija pasikeis.
Vojtyla laikys Mišias po kryžiumi, kurį padarė darbininkai.
- Apie ką kalbi? - Taip. Ššš...
Kas nors negerai, Adomai? Neturi ką veikti per Kūčias?
Išsiaiškinau ką jie sumanė Nova Hutoje.
Bet gali būti per vėlu.
Šis susirinkimas neautorizuotas. Tuojau pat pasišalinkite.
Atlaisvinkite zoną.
Ką darote?
Nustokite! Sustokite!!!
Negalite priversti mus atsisakyti kryžiaus! Mes lenkai.
Kaip ir jūs!
Nustokite! Atėjome čia melstis!
- Atsitraukiame! - Atėjome čia melstis.
Jūs, Nova Hutos darbininkai, pastatėte kryžių, kur norite Bažnyčios.
Jūsų miestas turėjo būti miestas be Dievo, tačiau jūsų ryžtas nugalėjo.
Tebūnie tai pamoka!
- Kas čia vadovauja? - Kapitonas Lukovskis.
- Nuvesk pas jį. - Paskui mane.
Jie negali nusigręžti nuo tiesos, negali nekalbėti apie ją, jos slėpti.
Aš Kordekas, penktas skyrius. Įsakau išsklaidyti šį samburį.
- Draugas Kiško. - Duok man. Duok man!
Jūsų kryžius yra jus atpirkusios aukos simbolis,
kuris duoda naują gyvenimo prasmę.
Jis moko mus mylėti ir gerbti gyvenimą.
Šis žmogus mus ignoruoja. Reikia tai sustabdyti.
Jei šie žmonės mūsų nebebijos, tada viskas! Ar tai suprantat, ar ne???
Esame šalies gyventojai, miesto gyventojai, tačiau tuo pačiu ir Dievo tauta.
Ir toliau reikalausime savo teisių.
Religinė laisvė yra aukščiausia žmogaus orumo išraiška. Slopinti ją- nusikaltimas.
Šią uolą Romoje davė Paulius VI, jums, Nova Hutos darbininkams.
Ji paimta iš Šv. Petro katedros.
Ir ant šios uolos mes pastatysime Bažnyčią!
- Liepk vyrams veikti. - Aš čia įsakinėju.
Tai įsakyk dabar pat. Nutildyk tą žmogų.
Liepiu tau užtildyti Vojtylą!
Klausyk, tavęs jau prisiklausiau! Tylėk!
Eik su mumis. Ramiai.
Turite patikėti vilties jėga.
Turite pasitikėti meile, kuri stipresnė už mirtį. Privalote niekada neprarasti tikėjimo.
Privalote neprarasti širdies, privalote neprarasti drąsos.
Niekada nepraraskite minčių laisvės, kuria Kristus mus išlaisvina.
Esu jūsų vyskupas,
ir būsiu juo iki savo gyvenimo pabaigos. Laiminu jus visus.
Benedicat vos omnipotens Deus, Pater, et Filius, et Spiritus Sanctus. (Laiminu jus vardan Dievo Tėvo...)
Amen.
Adomai.
Buvai teisus, Karoli.
Viltis, malda ir meilė, yra vidinė jėga, kuri nugali bet kokį blogį.
Pamenate tą auglį? Pažvelkite.
Jis išnyko.
Na, kartais taip nutinka.
Net gydytojams mūsų kūnas yra daugiau paslaptis, nei būtinybė.
Jūsų šeima laiminga.
Ačiū.
Aš bijau. Taip, bijau tokia baime, kuri mane palaimino.
Negaliu to vadinti stebuklu. Pasaulis man yra miglotas ir apgaulingas.
Paslaptis, kaip sakė daktaras, ar moksle, ar tikėjime.
Žinau, kad prašėte Tėvą Pijų mus užtarti. Dėkoju už jo maldas.
Dėkoju nesuvokiamam likimui, kuris davė Haniai jėgos pasveikti
ir padarė mane nepaprastai laimingu vyru.
Pavelai, ką darai?
Pavelai, kas tau?
Tu esi mano!
Tu mano amžiams!
Ar pasakysi man kas darosi?
Nieko. Aš tave myliu.
Aš tave šnipinėjau.
Taip. Aš esu šnipas.
Esu to išmokintas.
Paslėpiau mikrofonus.
Klausiau tavo išpažinčių.
Skaičiau tavo laiškus.
Man už tai mokėjo.
Ir aš tik vienas iš daugelio.
Visada žinojau, kad tai neturi vertės.
Ir nors tavęs nekenčiau,
tavo žodžiai įsiveržė į mane, kaip vanduo per užtvaką.
Kalbėjai apie meilę. Tokie kvaili žodžiai.
Meilė niekingam žmogui.
Tu nesi niekingas.
Skausmas ir pyktis tavo viduje, yra tavo siela.
Sielai reikia tiek daug meilės, kad tai perkeistų.
jei padarei klaidas, už jas jau sumokėjai.
Dėkoju.
Ačiū, Adomai. Šiandien didi diena.
Tai antras kartas, kai aš esu Dieviškojo gyvenimo vertės liudininkas...
Eik ramybėje.
Viskas yra atleista.
Esi išrinktasis.
Ne.
Ateik.
Ateik pas mane.
Aš tau atleidžiu.
Aš myliu tave.
Aš tave myliu.
Niekas negali būti spaudžiamas priimti tikėjimą prieš jo valią.
Žmogaus vidinės laisvės priežastis, yra sąžinės laisvė, religinė laisvė.
Šiandienos, ir visų laikų, žmogui.
Žmogui nepakanka pasakyti: "Aš esu laisvas."
Jis turi išmokti sakyti: "Esu atsakingas."
Norėčiau pakalbėti apie Bažnyčios dialogą su ateizmu šiandien.
Nereikia pradėti su Dievo buvimo įrodymais,
tačiau su atspindžiu gilaus ir radikalaus žmogaus išskirtinumo.
Jūsų ekselencija!
Neatpažįstate manęs?
Džerzis Kliugeris.
- Esi gyvas! - Ir jūs, ekselencija.
Kas tau? Nepameni mano vardo?
Karoli.
Maniau esi negyvas. Ieškojau apie tave visose žiniose.
Man sakė, kad tave užmušė Rusijoje.
Turėjau numirti ne kartą, bet tūkstantį kartų.
It aš tave radau.
Išsigelbėjau, tačiau tik aš vienintelis.
Pamiršau ką reiškia verkti.
Turime verkti, Džerzi.
Reikia paleisti skausmą, išnešti jį lauk ir visiems parodyti.
"Viena mūsų širdis ir viena siela." Tai buvo mūsų moto, pameni?
Žydai ir krikščionys turi taip susibendrauti.
Noriu, kad į tai pažvelgtumėte.
Tai laiškas Vokiečių vyskupams, kuriuo mes atleidžiame Vokietijai ir prašome jų atleidimo.
Vyriausybė pasius.
Laikas padaryti stiprų taikos ženklą su Vokiečiais.
Ar būtina prašyti, kad ir mums atleistų?
Mums visada reikia atleidimo.
Šis dokumentas labai svarbus, tai mūsų praeities išgryninimo pradžia.
Reikia prašyti atleidimo už krikščionių klaidas per visą istoriją.
Skamba kaip pragaištingas sumanymas.
Milijonai nužudyta dėl jų tautiškumo, dėl jų gyvenimo idėjų.
Turėtume prašyti atleidimo, kad dalyvavome šiame blogyje, ar kad tylėjome.
Adomai, esu laimingas, kad santuoka suteikė tau tiek džiaugsmo.
Marijos širdies tvirtumas eina iš jos vidaus, ne iš kokio mano mokymo.
Būk rūpestingas savo sūnui Stefanui.
Adomai, net jei neturi tikėjimo, tu ugdai savyje aistrą tiesai.
Tai paaiškina tavo tapimas universiteto profesoriumi.
Aš, deja, turiu sunkius laikus, šiame netobulame pasaulyje.
Kaip reaguos Vatikanas, jei kada apie tai sužinos?
Aš neatmetu Romos. Priešingai.
Jie žino, kad Čekoslovakijos padėtis kasdien darosi vis beviltiškesnė.
- Monsinjore Vojtyla? - Taip, tai aš.
- Kirtome sieną be problemų. - Sveiki atvykę į Lenkiją.
- Jiri Noga. Milan Hryc. - Štai.
- Andrej Menzel. - Andrej Menzel.
Mano vardas Jarko Sisyl.
Vaclav Kolar.
Nuo šiandien ši vieta tampa jūsų slapta seminarija.
Kunigas yra tas, kuris perteikia tikėjimo paslaptį,
šiomis nematomomis dovanomis, kurios skirtos visai žmonijai.
Čia dirbsime, vėliau jus slapta įšventinsiu, kad galėtumėte grįžti į savo šalį kunigais.
Ten jūs turėsite susidurti su auka, kovojant laisvės ir taikos gynime.
Pradėsiu su kunigo apibrėžimais:
Žmogus dėl kitų.
68'aisiais, jūs rėkėte:
"Jokios duonos be laivės! Jokio mokslo be laisvės!"
Jūs norėjote teisės į duoną, laisvę ir tiesą!!!
Jie mus kalino, mušė inteligentus, uždarė teatrus.
Jie vertė darbuotojus mąstyti, kad esame išdavikai, ir jie su tuo sutiko.
Dabar darbuotojai atvirame sukilime: Gdanskas, Stetinas, šiaurės miestai.
Milicija juos šaudo.
Jie laidoja mirusiuosius komunistiniuose kapuose!!!
Mes žinome tiesą, turime būti su darbininkais.
Atminkite, kad kur žmonės bešaukdavo: "Norime būti laisvi!",
ten jie rasdavo laisvę!!!
Gestapas! Gestapas!
Taip, jis gyvas, tačiau aš bijau.
Žinai, ką jie daro belaisviams? Daro vadinamuosius "sveikatinimus".
Negaliu daugiau ištverti.
Tai išmėginimas. Jums abiems viską pavyks ištverti.
Tu tai įveiksi kartu su juo.
Adomas drąsus.
Jis išrinktasis. Dievas jo neapleis.
Net dabar mums kalbant, jis galvoja apie tavo šypseną.
Minties jėga bus jo išgelbėjimas.
O...
Štai ir tu!
- Ar jie davė tau šokolado plytelę? - Aha.
Taip. Aš kalbėjau su mamyte apie tavo tėvelį.
Kokia dovaną jis tau parveš, kai sugrįš iš kelionės.
Tai štai kur tai veda?
Pasilinksminimas? Išleidi garą?
Kodėl neini daužyti veidrodžio, Kordekai?
Kur tavo Dievas dabar? Ką Vojtyla sako... Dievas tave myli?
Laikas visada ištiesina dalykus, kaip laikrodžio laiką.
Štai tai jis sako.
Nagi, Kordekai, mušk mane.
Mušk mane kuo stipriau, nes Jis stipresnis už tave.
Valstybė negali atmesti tikrovės, kad žmogus pradedamas nuo gimimo!
Valstybė negali pakeisti teisingumo jausmo į lazdą!
Valstybė, kuri save taip teršia, yra skirta pražūčiai.
Kiekvienas valstybės išpuolis prieš laisvę yra moralinės ir socialinės tvarkos žeidimas.
Šeimos, vyrai ir moterys, jauni vaikai, kurie mirė gindami savo laisvę,
visi tie, kurie kenčia laisvės neteisybę,
aš jums sakau, jūsų kančios nebus tuščios.
Ši Bažnyčia su jumis, jūsų pusėje!
Vargas valstybei, kuri atneša visur karą.
Vargas valstybei, verčiančiai žmones badauti!
Tai, kuri žudo ir kankina!
Jei Vojtyla taps arkivyskupu, visi lenkai eis paskui jį.
Nužudykite jį.
Ar išprotėjai?
Gal dabar ir atrodau kvailas, tačiau nebuvau toks, kai jus įspėjinėjau.
Dabar per vėlu. Man gaila dėl jūsų ir dėl mūsų visų šalies.
Chmm. Tai gražu.
Popiežius negyvas.
- Ką tu pasakei? - Jonas Paulius nebegyvas.
Paskutinę naktį, tik po 33 dienų.
Aš jį labai mylėjau.
Žinai, ką jis pasakė, kai jį išrinkome?
"Tegu Dievas jums atleidžia už tai, ką katik padarėte."
Siri.
Benelli.
Benelli... Benelli...
Siri.
Benelli.
Siri.
Ar jie negali kaip nors susitarti? Turiu grįžti į Krokuvos sinodą.
- Kantrybės. Benelį išrinks kitu ratu. - Tikiuosi.
Cardinolas Siri, 53.
Cardinolas Benelli, 57.
- Eminencija? - Kionigai?
Kodėl ne lenkas?
Ne. Neįmanoma. Aš tam per senas.
Nekalbėjau apie jus, eminencija. Yra dar kai kas, norime siūlyti Vojtylą.
Tai būtų puiki mintis.
Bet jis per jaunas, nežinomas. Niekada nebus išrinktas.
Jis yra vienas iš mūsų puikiausių protų. Jis stiprus, romus, šviesus.
Nei į dešinę, nei į kairę. Be to, optimistas.
Tačiau bijome, kad jis atsisakys.
Aš jį įtikinsiu.
- Viešpats atėjo, ir Jis tave šaukia. - Ką nori pasakyti?
Jei tave išrinks, neatmesk to.
Pameni ką Kristus sakė Petrui Quo Vadyje?
Tik vieną žodį: "Priimk."
Vojtyla. Vojtyla.
Vojtyla.
Meilė paaiškino man kiekvieną dalyką. Meilė manyje viską išsprendė.
Štai kodėl gėriuosi meile, kad ir kur ją rasčiau.
Jei meilė tokia didi, kaip ir paprasta,
jei paprasčiausias troškimas gali būti rastas nostalgijoje,
tai suprantu kodėl Dievas nori būti garbinamas mažųjų,
tų, kurių širdys tyros, nerandančių žodžių išreikšti jų meilei.
Dievas nuėjo taip toli,
ir sustojo per žingsnelį iki nebūties,
taip arti mūsų akims.
Galbūt gyvenimas tai nuostabos banga.
Banga, aukštesnė už mirtį.
Nebijokite! Niekada!
Turime Popiežių!
...Kardinolas Vojtyla.
Jo vardas: Jonas Paulius.
Iškiliausias kardinolas,
yra vadinamas Romos vyskupu.
Jie pasišaukė jį iš tolimo krašto.
Iš tolimos šalies.
Turime lenkų Popiežių!
Iš toli, tačiau labai arti
krikščionių bendrijoje, tikėjime ir tradicijoje.
Magda! Magda!
Jis mano draugas.
Aš bijojau...
...būti išrinktas Popiežiumi...
...tačiau priėmiau tai paklusnumo dvasioje,
pagal mūsų Viešpatį,
ir su pilnu atsidavimu Jo Motinai,
Švč. Mergelei Marijai.
Į sveikatą, Vojtyla.
Taip pat, aš nežinau, ar pavyks tinkamai išsireikšti jūsų kalba...
Mūsų Italų kalba.
Jei kur suklysiu...
Jei kur suklysiu, jūs mane pataisysite.