Ar kūrimui reikalingas kūrėjas?
Šį klausimą turėkite omenyje, kai apžvelgsime
kai kuriuos naujus mokslinius atradimus apie gyvybės ir visatos kilmę.
Nuo tada, kai Čarlzas Darvinas 1859 m. paskelbė savo evoliucijos teoriją,
daugelis mokslininkų neigė, kad kūrimui reikalingas kūrėjas.
Darvinistai ilgai tvirtino, kad natūraliosios atrankos mechanizmas gali sukurti kūrimo
regimybę, arba iliuziją, be jokio valdymo arba vadovavimo.
Tačiau pastaruoju metu net ir ištikimi darvinistai pripažino, kad gyvosios būtybės gali
turėti tam tikrų požymių, liudijančių apie faktinį sumanytą kūrimą, nors jų mintys
apie tai, kas sukūrė gyvybę Žemėje, yra, na, šiek tiek neįprastos.
Kai kurie žymūs mokslininkai iškėlė mintį, kad
gyvybę sukūrė ir į Žemę perkėlė ateiviai iš kosmoso.
Evoliucijos biologas ir žinomas ateistas Ričardas Dawkins'as iškėlė šią idėją ir teigė, kad
nežemiškos kilmės būtybės gali būti atsakingos už galimą gyvybės „intelekto požymį“.
Iš tiesų, ne mažesnis mokslo genijus - Fransis Crick'as, padėjęs atrasti DNR, taip pat
pasiūlė idėją, kad ateiviai pasėjo gyvybę Žemėje, idant išjudintų evoliucijos procesą.
Jei tai – tiesa, turime padėkoti tarpgalaktiniam Džoniui Appleseed'ui už tai, kad
pradėjo grandininę reakciją, kuri mus atvedė nuo negyvosios materijos iki Šekspyro.
Taigi kodėl šie mokslininkai svarstė šią, atrodytų, neįtikėtiną galimybę?
Nes jie susidūrė su didele paslaptimi, kurios negali paaiškinti.
Pasirodo, kad net paprasčiausios gyvosios ląstelės visai nėra paprastos, ir
dėl šio atradimo paaiškinti gyvybės kilmę pasidarė nepaprastai sunku.
Prisiminkite iš biologijos pamokų, kad Fransis Crick'as ir jo partneris Džeimsas Watson'as atrado DNR molekulės
struktūrą. Tai padarę, jie taip pat suprato, kad cheminiai DNR subvienetai veikia kaip
raidės rašytinėje kalboje arba skaitmeniniai simboliai kompiuterio kode.
Kaip paaiškino Bilas Gates'as, „DNR yra tarsi kompiuterio programa, tačiau
daug, daug pažangesnė už bet kokią mūsų kada nors sukurtą programinę įrangą“.
Tai lyg ir leidžia manyti, kad egzistuoja jos Programuotojas.
Ar toks protingas sumanytojas galėjo būti ateivis, kaip teigia Crick'as ir Dawkins'as?
Galbūt. Tačiau šis paaiškinimas turi trūkumų. Didelių.
Pirma, kosminio laivo teorija iš tikrųjų neišsprendžia pagrindinės gyvybės kilmės problemos.
Tiesą sakant, ji vengia atsakyti į klausimą, iš kur atsirado šis itin protingas ateivis.
Kaip jis evoliucionavo? Kaip jo planetoje pirmą kartą atsirado pirmoji gyvybė ir
jai sukurti reikalinga genetinė informacija?
Tačiau yra dar kai kas, ko nežemiškų būtybių hipotezė nepaaiškina.
Šiuolaikinė fizika atskleidė, kad pačioje visatos medžiagoje yra sumanymo įrodymų.
Fizikai atrado, kad pagrindiniai mūsų visatos fizikiniai parametrai, priešingai nei tikėtasi, buvo
tiksliai suderinti taip, kad mūsų visatoje galėtų atsirasti gyvybė.
Net menkiausi pagrindinių veiksnių, tokių kaip gravitacija, elektromagnetizmas arba elementariųjų
dalelių masės, reikšmių pokyčiai padarytų gyvybę neįmanomą.
Gyvename būtent tiksliai taip, kaip reikia suderintoje visatoje,
kurioje pagrindinės fizikos jėgos yra tinkamai subalansuotos, o materijos savybės ir
konfigūracijos yra būtent tokios, kad gyvybė būtų įmanoma.
Norėdamas iliustruoti šią mintį, Keimbridžo fizikas seras Džonas Polkinghorn'as įsivaizdavo visatą kuriančią mašiną
su daugybe ciferblatų, kurių kiekvienas reiškia tam tikrą kritinį parametrą.
Kiekvienas iš šių ciferblatų turi beveik begalinį nustatymų diapazoną. Tačiau visi jie nustatyti taip, kaip reikalinga.
Nenuostabu, kad Polkinghornas ir daugelis fizikų padarė išvadą, jog neįtikėtinas mūsų realios visatos kosminis
tikslus suderintumas rodo, kad egzistuoja kosminis Derintojas.
Kaip teigė legendinis Keimbridžo astrofizikas seras Fredas Hoyle'as, „sveiku protu
suvokiami faktai rodo, kad superintelektas pasidarbavo su fizika“, jog gyvybė taptų įmanoma.
Ar šis superintelektas galėjo būti ateivis?
Jokių šansų.
Kosminė dermė egzistavo nuo pat visatos pradžios, todėl jos negalima
paaiškinti jokiais veiksniais, atsiradusiais po jos pradžios.
Priešingai, šią dermę geriau paaiškina protingas veikėjas, esantis už visatos ribų ir galintis
suprojektuoti visą jos struktūrą. Kad išvengtų tokios išvados, kai kurie fizikai iškėlė
kitą spekuliatyvią hipotezę apie tai, kad egzistuoja daugybė kitų visatų.
Ši vadinamoji daugialypės visatos idėja perteikia mūsų visatą kaip rezultatą kosminės
loterijos, kurioje iš tam tikro visatų generavimo mechanizmo plūsta milijardų
milijardai visatų – tiek daug, kad mūsų visata su
neįtikėtinu gyvybei palankių veiksnių deriniu galiausiai turėtų atsirasti.
Tačiau multivisatos šalininkai nepastebi akivaizdžios problemos. Visuose tokiuose pasiūlymuose – nesvarbu,
ar jie būtų grindžiami vadinamąja infliacine kosmologija, ar stygų teorija – yra numatyti
visatų kūrimo mechanizmai, kuriuos pačius reikėjo iš anksto nepaaiškinamai tiksliai suderinti. Taigi vėl
grįžtame prie transcendentinio Derintojo arba kuriančio Intelekto poreikio.
Daugelis iš mūsų šį intelektą vadina Dievu.
Aš esu Styvenas Meyer'is iš „Discovery“ instituto ir knygos
„Dievo hipotezės sugrįžimas“ autorius.