Ar esate vertingesnis už šunį, katę arba medį?
Vienas didžiausių judėjų-krikščionių ir
pasaulietinių vertybių skirtumų yra susijęs būtent
su šiuo dalyku – žmogaus verte.
Pagal judėjų-krikščionių vertybių sistemą žmogus yra be galo vertingas.
Kita vertus, sekuliarusis humanizmas sumenkina žmogaus vertę.
Kad ir kaip ironiškai tai skambėtų,
Dievu pagrįsta judėjų-krikščionių vertybių sistema
žmogų padaro nenusakomai vertingesnį nei bet kuri kita humanistinė vertybių sistema.
Priežastis paprasta: jei Dievo nėra, žmonės yra tik materialios būtybės,
taigi nevertos nieko daugiau nei materija, iš kurios yra sudarytos.
Tačiau pagal judėjų-krikščionių sistemą žmonės yra
sukurti pagal „Dievo paveikslą“, o tai reiškia,
kad žmogaus gyvybė yra šventa.
Kitaip tariant, arba esame sukurti pagal anglies atomų atvaizdą, todėl
neverti daugiau nei anglis, arba esame sukurti pagal Dievo atvaizdą,
todėl esame be galo vertingi.
Mūsų sekuliariojoje, postjudėjiškojoje
visuomenėje žmogus tapo mažiau reikšmingas nei
bet kada Vakarų istorijoje.
Pirma, dėl sekuliaraus neigimo, kad žmogus yra sukurtas pagal Dievo paveikslą, žmonės
vis dažniau prilyginami gyvūnams.
Štai kodėl per 30 metų, vidurinių mokyklų ir koledžų studentų paklausus, ar
jie pirmiausia bandytų gelbėti savo šunį, ar nepažįstamą žmogų, du trečdaliai visada
balsuodavo prieš žmogų.
Jie arba nežino, ką darytų, arba iš tikrųjų balsuoja už šunį.
Daugelis suaugusiųjų dabar nurodo panašiai.
Kodėl?
Yra dvi priežastys.
Viena iš jų yra ta, kad, paneigus aukštesnių
vertybių, pavyzdžiui, religinių mokymų,
autoritetą, žmonės vis dažniau priima moralinius
sprendimus remdamiesi tuo, kaip jie jaučiasi.
O kadangi beveik kiekvienas turi daugiau jausmų savo šuns nei nepažįstamo
žmogaus atžvilgiu, daugelis žmonių paprasčiausiai renkasi šunį.
Kita priežastis yra ta, kad, atsikračius
judėjiškųjų-krikščioniškųjų vertybių, nebelieka priežasties
žmogaus vertę iškelti aukščiau už gyvūno vertę.
Štai kodėl nuo judėjiškųjų-krikščioniškųjų vertybių
nutolę žmonės (tarp jų daug žydų ir krikščionių) remia
tokias programas kaip „Holokaustas tavo lėkštėje“.
„Holokaustas tavo lėkštėje“ – tai
kampanija, kurią parengė gyvūnų teisių grupė
„Žmonės už etišką elgesį su gyvūnais“ (PETA), kuri moko, kad nėra jokio
skirtumo tarp viščiukų kepimo ant grotelių Amerikoje ir žydų deginimo per Holokaustą.
Kodėl?
Nes žmogus ir viščiukas yra vienodai vertingi.
Taip pat liūdnai pagarsėjusiu Tusono (Arizonos valstija)
atveju moteris šaukė ugniagesiams, kad degančiame
name yra trys jos „kūdikiai“.
Manydami, kad moters vaikai buvo įstrigę
viduje, ugniagesiai rizikavo savo gyvybėmis,
kad išgelbėtų tris moters kates.
Jei manote, kad šie du pavyzdžiai yra tik
teoriniai (šuns ir svetimo žmogaus klausimas) arba
kraštutiniai (Tusono kačių motina), štai klausimas,
kuris nėra nei teorinis, nei kraštutinis:
vis daugiau žmonių, kaip ir PETA, mano, kad net jei tai padėtų
išgydyti nuo vėžio arba AIDS,
eksperimentuoti su gyvūnais būtų neteisinga.
Tiesą sakant, daugelis gyvūnų teisių gynėjų mano, kad
net ir siekiant išgelbėti žmogaus gyvybę būtų neteisinga
nužudyti kiaulę, kad gautume širdies vožtuvą.
XX amžius akivaizdžiai parodė, kas atsitinka žmogaus vertei, kai
atsisakoma judėjiškųjų-krikščioniškųjų vertybių.
Nacistinė Vokietija ir įvairūs komunistiniai
režimai atmetė judėjiškąsias-krikščioniškąsias
vertybes ir galiausiai išžudė daugiausiai žmonių žmonijos istorijoje.
Nacizmo laikais žydai ir kitų ne arijų grupių nariai buvo
paskelbti beverčiais ir milijonais išžudyti.
Komunistams žmogaus vertę nustatinėjo tik komunistų partijos, kurios nužudė
dešimtis milijonų žmonių.
Tik atmetę judėjiškąsias-krikščioniškąsias vertybes naciai
galėjo paskelbti žydus, slavus ir kitus žmones „nežmonėmis“.
Ir tik atmesdami judėjiškąsias-krikščioniškąsias
vertybes komunistiniai režimai galėjo žudyti tuos,
kuriuos vadino „klasės priešais“.
Atskiro žmogaus gyvybė nieko nereiškė.
Žmonių vergija buvo panaikinta tik judėjų-krikščionių pasaulyje.
Ir, žinoma, beveik visiems, kurie atmeta
judėjų-krikščionių vertybes, žmogaus vaisius yra bevertis,
jei taip mano jo motina.
Galiausiai, vis garsiau pasisako
aplinkosaugininkų judėjimo dalis, kuri taip pat
menkina žmogaus vertę.
Šiems asmenims žmogus nėra be galo vertingas; vertingi yra medžiai,
upės ir kalnai.
Taigi, ar esate vertingesnis už šunį, katę arba medį?
Tai priklauso nuo jūsų vertybių sistemos.
Aš esu Denisas Preigeris.