„Aš šlovinu Tave, Tėve, dangaus ir žemės Viešpatie,
kad paslėpei tai nuo išmintingųjų ir gudriųjų, o apreiškei mažutėliams“ (Mt 11, 25).
Prieš pat mirtį Bernadeta pasakė:
„Kad ir ką apie mane kalbėtų, tai, kas paprasčiausia, yra geriausia.“
Visi įvykiai paremti rašytiniais šaltiniais.
Nieko nėra išgalvota.
Lurdas, 1857 metai.
Sakiau tau nepersitempti.
Nesijaudink, mama.
Jaučiuosi geriau.
Ne, aš nenoriu, kad pervargtum.
Žinai, ką sakė gydytojas.
Na ką, važiuojam toliau?
Bernadeta pavargo. Liepk jai pailsėti.
Ne, mama, ne.
Draudžiu tau stumti. Sėsk kartu su Justinu.
Riedame į pakalnę.
Ne, noriu tau padėti.
Vėl kraustaisi, Fransua?
Taip, Diuranai. Rivze
mums per ankšta.
Gal užeisi ir išgersi stiklelį?
Ačiū, bet mums laikas. Jau beveik atvykome.
Važiuojam!
Šiek tiek ankšta. Girdėjai?
Juos išmetė į gatvę. Jie amžinai neturi pinigų.
Vargšai, nelaimingi žmonės su keturiais vaikais.
Žinai, kur jie rado pastogę?
– Senajame kalėjime. – Pas Sažu?
Vienoje kameroje... šešiese.
Dieve mano.
Labai gaila. Subiru buvo puikus malūnininkas.
Užeikite.
Durys nerakintos, užeikite.
Pamatysite, vietos nedaug,
bet visi tilpsite.
Tu vis dar čia?
Sakiau tau dingti iki devynių.
Tu senas vagis,
žiurkė, kraugerys...
Kad tavo kojos čia nebūtų,
kitaip įkišiu į kalėjimą.
Kalėjimas, kalėjimas... Be kalėjimo tu nieko daugiau nežinai.
Nekreipkite į juos dėmesio.
Ispanai – jie kaip musės.
Kuo labiau juos vaikai, tuo daugiau
jų sugrįžta. Bet šitas – pats paskutinis.
Užeikite. Prašau.
Užeikite.
Tėve mūsų, kuris esi danguje, palaimink šias dovanas,
kurias iš Tavo dosnumo valgysime.
Per Kristų, mūsų Viešpatį... Amen.
Valgykite, vaikai, ir mirkykite duoną į sultinį.
Žanas Mari jau suvalgė visą savo duoną.
Pats kaltas, kad jis nemoka elgtis prie stalo.
O kodėl nėra košės?
Kukurūzai per brangūs.
Per tris mėnesius kaina pakilo nuo 13 iki 27 frankų.
Bet kai eisiu dirbti pas kepėją,
turėsime kviečių, miltų ir baltos duonos.
Manai, kad gausi darbą?
Anksčiau aš buvau jo mėgstamiausias malūnininkas.
Anksčiau.
Ne, Žanai Mari! Tai Bernadetos porcija.
Neturi teisės valgyti jos duonos,
tuo labiau rupios.
Tik mažą gabalėlį, mama. Aš nelabai alkana.
Tavo mama pasakė ne.
Ką čia darai?
Valgai žvakių vašką? Išsikraustei iš proto!
Žinok, ne toks jau ir blogas skonis.
Tau turėtų būti gėda...
Bažnyčioje... Tu įžeidei Viešpatį.
Aš alkanas, juk žinai.
Ne, čia tavo.
Aš savo dalį jau suvalgiau.
– Tikrai? – Tikrai.
Valgykite, vaikai... valgykite.
Žinai, tapai visai suaugusi.
Juokauji, Antuanai.
Nepilk stiklinių sklidinai.
Štai tiek, daugiau nereikia.
– Supratai? – Taip, teta.
Kai išplausi indus, užkaisk katilą
ir užadyk skalbinius. Nepamiršk pamaitinti vaikų.
Gali pavalgyti kartu su jais.
Šiandien nuneši tėvams gabalėlį lašinių,
keturis gabalėlius cukraus ir butelį vyno.
Ir liepk Luizai užrakinti butelį.
Pažįsti savo tėvą.
Namie neturime kur užrakinti.
Supranti, ką noriu pasakyti.
Taip, teta.
Pusę butelio.
Čia nešiesi namo?
Ne, tai senajai motinėlei Baren.
Noriu pasakyti, kad penkiems
šituo troškulio nenumalšinsi.
Išgerk, Žana.
Iškart pasijusi geriau.
Nesijaudink, mano Bernadeta,
aš nevogiau jų miltų. Jie tikrai tai pripažins.
Turbūt įvyko klaida.
Jei nieko nepadarei, jie negali tavęs nubausti.
Dėl miltų maišo dar pažiūrėsime.
O kas dėl lentos,
tavo tėvas atvirai prisipažino.
Kokios lentos?
Tos pačios, kuri gulėjo kieme už mėšlo krūvos.
Pamaniau, kad galėtume ją panaudoti prakuroms.
Mes palyginsime
tavo batų atspaudus su vagies pėdsakais.
Eik namo, dukra.
Peršalsi.
Žanai Mari, ateik čia.
Ką čia kramtai?
Vyšnią.
Nori patekti į kalėjimą?
Ji neprinokusi.
Tai ne pasiteisinimas.
Tau skaudės pilvą. Še, imk.
Vidurdienis.
Jau?
Ar tėtis greitai išeis?
Meras sakė, kad penktadienį.
Kurią valandą?
To jis nepasakė. Pasakė tik tiek, kad penktadienį.
Kur Bernadeta?
Ji Bartrese.
Jos sveikata buvo prasta, kai tave išvežė.
Ji visą laiką duso ir kosėjo.
Tad mes su seserim nusprendėme išsiųsti ją pas krikštamotę.
Ten ji bent gaus
šiek tiek gryno oro ir pavalgys iki soties.
Taip, tu teisi.
O tu? Kaip tu?
Mane išteisino. Meras nusprendė panaikinti kaltinimus.
Jis sutiko, kad tai ne aš
pavogiau miltų maišą.
Girdite, vaikai?
Jūsų tėvas niekada nieko nevogė.
O kaip tu, Luiza? Kaip vertiesi?
Labai gerai. Skalbiu dar dviem moterim –
poniai Mliė ir Antuanetei Peire.
Be to, mama dirbs laukuose per javapjūtę.
– Sveika, piemenėle! – Labas, Peiro.
Subiru šeima perduoda tau linkėjimų.
Matei mano tėvus?
Tik tavo tėvą. Jis man pasakė:
„Jei pamatysi Bernadetą, pabučiuok ją už mane.“
Tai viskas, ką jis pasakė?
Dar sakė, kad laikai sunkūs
ir Bernadetai geriau likti Bartrese.
Ar jis turi darbo?
Dirba arklidėse.
Turiu eiti. Sudie, Bernadeta.
Sudie, Peiro.
Bianku!
Tavo mažylis – kur jis dingo?
Bianku! Bianku!
Šventasis Juozapai, šventasis Savinai, grąžinkite jį man.
Jis toks mažytis.
Jėzau ir Marija, kur mano mažasis Bianku?
Bianku.
Tu neklaužada, mažasis nenaudėli.
Vargšelis.
...ir į Jėzų Kristų, vienatinį jo Sūnų, mūsų Viešpatį...
...kuris prasidėjo iš Šventosios Dvasios, gimė iš Mergelės Marijos,
...kentėjo prie Poncijaus Piloto...
Pakartok.
Gimė iš Mergelės Marijos, kentėjo prie Poncijaus...
Ak, kokia tu bukaprotė!
Niekada neprieisi Pirmosios Komunijos!
Marija.
Jei tik galėčiau išmokti skaityti,
man nereikėtų niekam trukdyti.
Tėvas Pomianas iš Lurdo žadėjo mane išmokyti.
Tai ko lauki?
Grįžk į Lurdą!
Stengiuosi kaip galiu, bet tu nieko neįsimeni.
Noriu miego, Marija.
„Sveika, Marija“ ir „Tėve mūsų“ moki,
bet Tikėjimo išpažinime visada klysti.
Tikėjimo išpažinimas ilgesnis. Rytoj ketvirtadienis.
Galbūt galėčiau paprašyti vietinio kunigo.
O avys? Avys ėda ir ketvirtadieniais.
Nepamiršk išplauti indų.
Supratot?
Taip.
Kokie Asmenys sudaro Švenčiausiąją Trejybę?
Ne, ne visi iškart.
Tu.
Tėvas.
Gerai.
Tu.
Sūnus.
Gerai.
Tu.
Šventoji Dvasia.
Gerai.
Ir kiek yra dievų?
Trys.
Grąžinkite viską atgal.
Atiduokite. Gerai, eikite lauk.
Trys Dievai. Koks siaubas.
Pone Klebone, norėčiau su jumis pasikalbėti.
Bernadeta, aš mielai pamokyčiau tave mūsų šventosios religijos
didžiųjų paslapčių... Bet aš išvykstu iš Bartreso.
Sekmadienį po Mišių.
Išvykstate?
Taip.
Toli?
Labai toli. Į Normandiją.
Paprašiau vyskupo Lorano,
kad leistų man atsitraukti į vienuolyną.
Tau reikėtų grįžti į Lurdą.
Ten galėsi išmokti skaityti,
o vėliau prieiti Pirmosios Komunijos.
Jei nori, parašysiu tėvui Pomianui.
Ačiū, pone Klebone.
Juk nieko nežinai iš Šventojo Rašto?
Tiesa, pone Klebone. Bet ką žinau, tai žinau gerai.
Ar gali man paaiškinti, kas yra Švenčiausioji Trejybė?
Tėvas, Sūnus ir Šventoji Dvasia.
Tėvas ir Sūnus, žinoma.
Bet kas yra Šventoji Dvasia?
Ji vadinama Šventąja, nes yra visokio šventumo šaltinis...
Ir Dvasia... nes kyla iš Tėvo ir Sūnaus,
kaip gyvybės bei meilės šaltinis.
Ar supranti?
Tai balandis.
Jis taip pat yra tyrumo
ir Tėvo bei Sūnaus šventumo simbolis.
Taigi, kas yra Švenčiausioji Trejybė?
Vienas Dievas trijuose Asmenyse.
Tu nieko nežinai, bet viską supranti.
Vargšė. Manai, kad ji grįš pirmadienį?
Ji tai pasakė, kad mus nuramintų.
Bet nujaučiu, kad ji išvyko visam laikui.
Teks samdyti piemenį.
Tas, kuris netiki į Dievą...
– Yra... – Kas yra?
At...
Tai yra at...?
Tas, kuris netiki į Dievą...
Visos peršalote?
Ne, seserie, čia ji. Ji davė mums pauostyti tabako.
Turi tabako?
Kas tau jo davė?
Gydytojas Dozu, nuo astmos.
Jei taip, pasilik jį sau.
Ačiū Dievui, čia ne visi serga astma.
Tas, kuris netiki į Dievą, yra ateistas.
Vienas, du, trys, keturi, penki...
Bernadeta Subiru... Girdėjau, nori prieiti
Pirmosios Komunijos. Tėvas Aderas man parašė
ir labai gražiai apie tave atsiliepė.
Užrašiau tave į parengiamąją katekizmo klasę.
Ačiū, tėve. Ačiū!
Nusiramink, vaikeli.
Dėl Dievo meilės, nustok kosėti.
Visus prikelsi. Tavo tėvui
reikia anksti keltis į darbą.
Nieko negaliu padaryti, mama.
Jausmas toks, lyg čia mane plėšytų į gabalus.
Žinau, brangioji.
Mielai pasiimčiau tavo ligą sau.
Matai, sakiau tau pasilikti Bartrese.
Privalai ten grįžti.
Ne, aš noriu priimti Pirmąją Komuniją.
Kunigas man pažadėjo.
Matai, aš jau jaučiuosi geriau.
Merginos, linksminatės?
Mes einame rinkti malkų.
Ten reikia eiti, jų pilna.
Ne, Bernadeta ten nenori.
Ponas Lafitas bus nepatenkintas, jei sužinos.
Pasakyk, kad aš leidau.
Ne, taip negalima.
Bet ko jam trūksta?
Pas jį tiek medžių kiek pas šunį blusų.
Ką darai?
Kalų girnas.
Tu jas kali?
Darau naujas rieves, kad geriau suktųsi.
Su plaktuku?
Čia kirtiklis.
Tai jo dantys?
Taip. Tai senas akmuo,
bet jis vis dar trina grūdus.
Mano tėvas niekada to nedarė.
Tu tiesiog nematei.
Bet tavo tėvas visada prižiūrėjo girnas.
Tavo tėvas buvo puikus malūnininkas.
Sėkmės, Antuanai.
Kodėl gi tau nenuėjus pas Lafitą?
Tu gali, juk žinai.
Ne, tai tikrai neįmanoma. Ačiū, Antuanai.
Sveikas, Samsonai.
Žiūrėk ten, kiek kaulų!
Ir pliauskų!
Padėkite man. Primėtykite į vandenį akmenų,
kad galėčiau pereiti.
Tau tereikia daryti taip pat, kaip mes.
Ji nenori sušlapti kojų. Bijo pasigauti slogą.
Todėl ji mūvi kojines.
Nori, pernešiu tave ant nugaros?
Ne, tu per maža. Gal tu, Žana.
Neturime laiko.
Rink tai, ką rasi ten.
Mesk krepšį.
Žiūrėk.
Matai?
Ji balta kaip vaiduoklis.
Jai šalta.
Bernadeta!
Gal ji mirė?
Jei būtų mirusi, tai gulėtų.
Ei, Bernadeta!
Matai, kvaiša?
Galėjai ateiti ir mums padėti,
užuot meldusis. Mes ne bažnyčioje.
Ir kam kelti tokį triukšmą? Vanduo visai nešaltas.
Nesimausi kojinių?
Panelė šildosi maldomis.
Ar nieko nematėte?
Ko nematėme?
Matau tik tai, kad nieko nepririnkai.
Duok man.
Greičiau!
O! Kas čia!
Jai praėjo astma.
Ką tu matei? Sakyk.
– Ką matei? – Nieko ji nematė.
Aš mačiau...
Ką? Sakyk,
prižadu niekam nesakyti.
Ir man?
Tik mudviem.
Galiu papasakoti, bet nenoriu, kad namuose sužinotų,
nes ten manimi nepatikės.
Kad aš prasmegčiau, jei išduosiu.
Mačiau damą, apsirengusią baltai,
su žydra juosta ir geltona rože ant kiekvienos pėdos.
Tu nori mus išgąsdinti.
Taip norėčiau pamatyti ją vėl.
Ji tokia graži.
Melagė! Melagė!
Patikėkit, tikrai. Aš ją mačiau.
Aš net negalėjau persižegnoti,
kol ji man neparodė, kad galiu.
Pramanai. Ji išvis nieko nematė.
Aleksenas davė aštuonias monetas už krepšį kaulų,
o tai – lygiai 2 kg duonos.
Galiu dabar gauti gabalėlį?
Ne, kol nepaaiškinsi, ką matei Masabjelyje.
Judas!
Gana!
O dabar pasakok, ką matei?
Mačiau kažką balto.
Aš nieko nepadariau!
Prisiekiu tau, kad tai tiesa.
Mačiau ją taip, kaip matau tave dabar...
graži jauna dama.
Vargas man.
Kuo nusipelniau šito?
Mama, jos veidas buvo toks gražus.
Nusiramink!
Matei baltą akmenį, ir tiek.
O, ne.
Taip noriu pamatyti ją vėl.
Draudžiu tau ten grįžti.
Vaikai! Būkime linksmi!
Mes vėl turime ką valgyti.
Ar džiaugiesi?
Labai džiaugiuosi.
Tu geras vyras, Subiru.
Nori atlikti išpažintį?
Ne.
Tai ko tada nori?
Pasikalbėti su jumis vienu du.
Klausau.
Mačiau kažką balto. Ji atrodė kaip dama.
Kur?
Kiaulių grotoje.
Ar tiek užteks?
O taip, pone Klebone, pakaks. Čia dviem dienoms.
Čia daktarui. Tavo Emilis turi save saugoti,
kad atgautų jėgas.
Niekada negalėsiu jums grąžinti...
Negalvokim apie tai.
Prašau, atleiskite, kad sutrukdžiau.
Man sakė, kad jūs čia.
Man reikia su jumis pasikalbėti.
Jokių problemų. Bet aš vis tiek turiu
užsukti į dar vieną ūkį. Mažajai Žanai Mari negera.
Galime pasikalbėti pakeliui. Iki pasimatymo, Honorina.
Paprašysiu gydytojo Dozu užeiti ir apžiūrėti Emilį.
Nežinau, kaip jūs susitvarkote.
Jūs nieko neturite, o viską atiduodate.
Aš turtingas tuo, ką išdalinu.
Tam nebus galo... La Saletas, Betaramas,
Garasonas, o dabar ir Lurde atsirado apšviestoji.
Paklausykite, Pomianai, aš beveik nepažįstu
šios mažos Subiru, bet aš tave įspėju:
skurdas ne visada reiškia tyrą sielą.
Man paliko įspūdį staigus vėjo gūsis.
Kaip Apaštalų darbuose,
prisiminkite Sekminių dienos aprašymą.
Taip, ir ugnies liežuviai, kurie nusileido ant kiekvieno iš jų.
Taip, žinau.
Visi jie tapo pilni Šventosios Dvasios...
Ir pradėjo kalbėti kitomis kalbomis.
Pritariu, tai pagirtina. Bet tai Biblija,
o jūsų globotinė – maža mergaitė iš Lurdo,
kuri, kaip ir visi kiti, palaikė kalnų vėją
Šventąja Dvasia – nėra čia ko taip jaudintis.
Jau atėjau.
Atsisveikinu su jumis.
Mano patarimas, tėve: per daug nesureikšminkite
šio reikalo.
Tai papiktinimas.
Mūsų Viešpaties įžeidimas.
Ir dar mūsų Šventojoje Motinoje Bažnyčioje.
Koks įžūlumas.
Ei, tu. Ateik čia trumpam.
Čia tu, kuri vaikštai į Masabjelį?
Mažoji nenaudelė, še tau! Jei ten grįši,
Tave uždarys. Girdi mane? Uždarys.
Luiza, neišeik su manimi nepakalbėjusi.
Žinoma, ponia.
Manai, ji tai padarys?
Padarys. Jai labai reikia darbo.
Pažiūrėkime, 75 santimai už skalbimą,
25 santimai už darbo kokybę.
O taip, taip, taip.
Ir 25 santimai už tavo gerumą.
Ačiū, ponia. Aš tikrai...
Tššš. Mano brangioji Luiza,
norėčiau, kad paprašytum savo mažosios
Bernadetos pasiimti mane kartu į Masabjelį.
Į Masabjelį? Bet aš uždraudžiau jai ten grįžti.
Jai tai ne į naudą, ponia.
Jos sveikata labai silpna.
Luiza, tavo mažoji Bernadeta – tikra regėtoja.
Regėtoja?
Net jei ji vienintelė gali tai matyti, ji tai mato.
Ir ką ji mato? Turiu sužinoti.
Aš prisiimu atsakomybę. Jei Bernadeta melavo, iškart tai žinosim.
Mano dukra niekada nemelavo.
Žinoma. Niekas nesužinos.
Lėčiau! Aš nespėju tavimi sekti.
Dievas tave nubaus, jei pasakosi nebūtus dalykus.
Padėk man.
Atsargiai, ponia. Nepaslyskite.
Štai ji.
Greičiau, popieriaus ir plunksną.
Paprašyk jos užrašyti savo vardą.
Paprašyk jos.
Aš paprašiau.
Ir ką?
Ji nusijuokė.
Paklausk damos, gal jai nemalonu, kad mes čia esame?
Ji pasakė ne. Jūs galite pasilikti.
Ji pasakė, kad man nebūtina
užrašyti tai, ką noriu jums pasakyti.
Ir viskas?
Ji taip pat pasakė: „Ar Jūs norėtumėt padaryti man malonę
ateiti čia 15 dienų?“
Ji tau sakė: „Ar Jūs norėtumėt?“
O po to Ji pasakė: „Negaliu pažadėti, kad būsi
laiminga šiame gyvenime, bet būsi laiminga kitame.“
Švenčiausioji Mergelė pasirodė jaunai merginai Lurde.
Štai ką mes skaitome miesto laikraštyje.
Štai ką išdrįso išspausdinti
laikraštis antroje XIX amžiaus pusėje.
Šis laikraštis tiesiog perspausdino mano straipsnį,
bet ten aš rašiau, kad nėra tokio antgamtinio reiškinio,
kurio mokslas negalėtų sutrinti savo paaiškinimu.
Visiškai sutinku.
Gydytojau, o ką jūs manote
apie šias panelės Subiru haliucinacijas?
Niekas nerodo, kad vaikui būtų haliucinacijos.
Net jei ji tiki,
kad kažką mato ir kažką girdi,
tai jokiu būdu nėra smegenų sutrikimo požymis.
Tai viena iš isterijos savybių.
Neturime teisės nustatyti diagnozės be ištyrimo.
Norėčiau išsiaiškinti tai iš arčiau.
Jei neprieštaraujate, gydytojau, mielai prisijungčiau.
Norite ir jūs įsipainioti į šią nesąmonę –
jūs, valstybės tarnautojas?
Galima būti mokesčių rinkėju ir tuo pačiu jautriu žmogumi.
Ačiū, pareigūne.
Ponai, pavojus didesnis, nei manėme.
Dabar prie grotos šimtai žmonių.
Ką mano Imperijos prokuroras?
Aš teisininkas ir klausiu savęs, kam tai naudinga?
Mūsų laikais niekas nedaroma
be politinio motyvo. Kai Švenčiausioji Mergelė
pasirodo paprasto darbininko dukrai,
tai yra politinis aktas, bet kieno naudai?
Bažnyčia – tai dvasininkija,
vadinasi, rojalistai.
Regėjimai Masabjelyje neabejotinai naudingi Burbonams
ir jų viltims sugrįžti.
Tai tikra tiesa.
Pažįstu keletą kunigų respublikonų.
Kaip paveiksliukas.
Kai Šventoji Mergelė pamatys, kaip tu dabar atrodai,
Ji jau nebesakys, kad nebūsi
laiminga šiame pasaulyje.
Šventoji Mergelė?
Aš niekada nesakiau, kad Ji buvo Šventoji Mergelė.
Nuostabus vaikas, ar tau neatrodo, Antuanete?
Pagalvotum, kad ji visą gyvenimą pietavo svečiuose.
Geras vynas niekada dar nepakenkė, vaikeli.
Taip, žinau, ponia. Vynas padeda nuo astmos.
Mama man duoda jo karts nuo karto.
Labanakt, vaikeli.
Rytoj po Mišių kartu eisime prie grotos.
Vėl.
Mano dukros čia nėra. Ji dar negrįžo namo.
Man labai gaila.
Prašau, perduokite jai tai
nuo Celestinos Labariu.
Ne, ne. Aš negaliu.
Jūs neturite jai nieko duoti.
Kodėl nepėmei krepšio?
Ten buvo kiaušinių ir kaštonų.
Užteks. Bernadeta to nenori.
Žinoma, ji pietauja pas ponią Mliė.
Ponia Mliė duoda man skalbinių per savaitę.
Negaliu jai atsakyti. Be to, jei Bernadeta pietauja pas ją,
mums lieka daugiau.
Pasimelskime.
Vaikai, pagarbinkime Viešpatį.
Tėve mūsų, kuris esi danguje, teesie šventas Tavo vardas.
Teateinie Tavo karalystė, teesie Tavo valia,
kaip danguje, taip ir žemėje. Kasdienės mūsų duonos
duok mums šiandien ir atleisk mums mūsų kaltes,
kaip ir mes atleidžiame savo kaltininkams.
Jūs mane deginate!
Atgailos!
Jei gerai jus supratau, kaltinate mane
nesupratingumu. Mane laiko rūsčiu,
smulkmenišku ir griežtu, žinau. Mano brangus Pomianai,
žinau, kaip vertinate panelę Subiru.
Jūs iškart patikėjote.
O jus, tėve Serai, vargina jūsų parapijiečiai,
kurie nori išgarsinti šiuos regėjimus.
Ar aš teisus?
Visų pirma, jie reiki būti sutvirtintiems savo tikėjime,
o jų tikėjimas sako jiems, kad apsireiškimai tikri.
Ir jūs, brangus drauge, nedvejodamas
prisijungtumėte prie minios
fanatikų prie grotos.
Jei būtumėte matę, kaip aš, kaip ji pasikeičia,
kai kalbasi su Šventąja Mergele.
Šventoji Mergelė! Kas galėtų abejoti!
Ir dar daugiau, Ji kalba!
Ir ką Ji sako, toji nuostabi Šventoji Mergelė?
Atgailos. Atgailos.
Draugai mano, aš esu atsakingas už šią parapiją.
Jūs mano vikarai, ir aš jumis visiškai pasitikiu.
Bet reikia būti labai atsargiems vertinant šiuos įvykius.
Jei tai kažkokia apgaulė ir mes pakliūsime į spąstus,
visa Bažnyčia bus diskredituota.
Arba šiam vaikui haliucinacijos,
arba turime pripažinti, kad tai antgamtinis reiškinys.
Bažnyčia gimė iš stebuklų.
Ji užaugo dėka stebuklų.
Negalima elgtis savavališkai. Mūsų rūbas simbolizuoja nuolankumą.
Dabar viskas susipynę – pamaldumas, atsidavimas, džiūgavimas... isterija.
Privalome išskaidrinti šį drumstą vandenį.
Ką Ji pasakė?
Ko Jos paklausei?
Ar tiesa, kad Ji pasakė: „Atgailos, atgailos?“
Taip, tai tiesa.
O kodėl bučiavai žemę?
Dama paprašė manęs to. Ji pasakė:
„Melskis Dievui už nusidėjėlių atsivertimą.“
Praleiskite mane.
Tu Bernadeta Subiru?
Taip, pone.
Turi eiti su manimi.
Taip, pone. Kaip pageidaujate.
Vargšė Bernadeta. Ją ruošiasi pasodinti į kalėjimą.
Aš nebijau.
Kaip pasodins, taip ir išleis.
Pasibaigė tavo vaipymaisi.
Taip tau ir reikia! Taip tau ir reikia!
Jums čia nėra ką veikti!
Skirstykitės namo!
Taigi, tu matei Šventąją Mergelę.
Aš niekada nesakiau, kad tao Švč. Mergelė.
Ką gi, vadinasi, nieko nematei.
O, ne. Aš tikrai kažką mačiau.
Ir ką gi matei?
Kažką balto.
Kažką ar kažką gyvą?
Tai buvo panašu į damą.
Visi mieste kalba, kad tai Dievo Motina,
net laikraštyje parašė.
O ta dama, ji graži?
O taip.
Kaip ponia Palason arba ponia Diufo?
Joms iki Jos toli gražu.
Galima?
Žinoma, mano drauge.
O vienuolės – ar su jomis kalbėjai?
Su vyresniąja motinėle
ir seserimi, kuri moko mus siūti.
Ir ką jos pasakė?
Kad tai buvo sapnas.
Matai, tau prisisapnavo.
Ne, aš tikrai jau buvau pabudusi.
Tau pasirodė, kad kažką matei.
Bet aš mačiau Ją keletą kartų.
Negalėjau kaskart apsirikti.
O taip, tavo vaizduotė veikė be perstojo!
Sakei, kad pirmą kartą daugiau niekas nieko nematė.
Nei tavo sesuo, nei tavo draugė Balun.
Negaliu to paaiškinti, bet esu tikra, kad mačiau tą damą.
Bernadeta, paklausyk. Visi iš tavęs juokiasi.
Visi sako, kad meluoji, arba esi pamišusi.
Argi ne?
Tavo pačios labui tu neturi daugiau grįžti prie grotos.
Aš pažadėjau ateiti 15 dienų.
Tu suklydai.
Būk protinga ir neik ten daugiau.
Aš pažadėjau.
Greičiau! Į policiją, ten Bernadeta.
Ei, žmonės!
Jie suėmė Bernadetą! Turime ją ištraukti iš kalėjimo!
Einam!
Mums reikia Fransua. Jos tėvas turi ją apginti.
Jis arklidėje.
– Aš nueisiu. – Eisiu su tavimi.
Tiesiog pasakyk man, kas tave pamokė,
kad visiems pasakotum šią istoriją?
Niekas.
Tau geriau prisipažinti, nes aš viską žinau.
Tik noriu patikrinti tavo nuoširdumą.
Aš pasakiau tiesą.
Ne, tu meluoji. Jei prisipažinsi,
aš ramiai viską sutvarkysiu, nieko daugiau nebus.
Bet jei ne, turėsi rimtų nemalonumų.
Darykite ką norite, pone.
Kiek pinigų tau davė ponia Mliė?
Pinigų?
Ji pasikvietė tave į namus ir pasakė, ką daryti.
Ji norėjo, kad pasilikčiau su ja, bet aš išėjau namo.
Jūs net nesugebate palaikyti tvarkos!
Eikite ir iškvieskite pastiprinimą! Per galines duris!
Ji ten, uždaryta kaip vagilė!
Turime ją išgelbėti!
Reikia išsiaiškinti, kas ir kaip, kad nepadarytume nieko neteisėto.
Taigi, mano vardas Bernadeta Subiru ir t. t.
Vasario 11 dieną Masabjelyje
man pasirodė Šventoji Mergelė.
Aš nesakiau Šventoji Mergelė.
Gerai. Pasirodė 19-os metų mergina.
Ne, aš sakiau nuo 16 iki 17 metų.
Kaip nori. Ši jauna dama
vilkėjo žydrą suknelę su baltu diržu.
Jūs ne taip supratote...
Reikia rašyti: balta suknelė su žydra juosta.
Ši jauna dama, graži kaip ponia Palason,
buvo palaidais plaukais, kurie krito jai ant nugaros kaip šydas.
Ne, pone. Jūs viską supainiojote.
Aš sakiau... gražesnė už visas damas,
ir jos plaukų beveik nesimatė.
Bet tu pati man viską papasakojai!
Ne, pone.
– Taip! – Ne.
Meluoji!
Tyčia vediesi su savimi minią.
Niekada nieko neprašiau eiti paskui mane.
Tau patinka būti dėmesio centre, tiesa?
Ne, aš pavargau.
Jei pavargai, tiesiog pasakyk, kad nieko nematei.
Bet aš kažką mačiau.
Jei ir toliau taip elgsitės,
jus visus suims ir atiduos į teismą!
Paleiskite Bernadetą!
Bernadeta! Bernadeta! Bernadeta!
Fransua, ištrauk ją iš ten!
Policijos komisaras neteisus.
Jis neturi teisės jos tardyti be tavo sutikimo.
Paskutinį kartą klausiu, prisipažįsti?
Pone, aš sakau jums tiesą.
Klausyk įdėmiai, Bernadeta. Tai liks tarp mūsų.
Galiu viską sutvarkyti su viena sąlyga: prisipažink, kad nieko nematei!
Pone komisare, čia mergaitės tėvas.
Gerai, atvesk jį.
Subiru, džiaugiuosi jus matydamas. Ketinu pasiųsti jūsų pakviesti.
Bernadeta, gali eiti.
Subiru, taip toliau tęstis nebegali.
Jūs buriate aplink save žmonių minias.
Aš?
Aš viską žinau.
Mergaitė pati pavargo nuo tų fanatikų.
Jai nederėtų daugiau vaikščioti į grotą.
Bet mes bandėme ją sulaikyti.
Subiru, aš pasiruošęs jumis patikėti.
Bet prašau, nebeleiskite savo dukros ten eiti.
Jūs juk nenorite vėl grįžti į kalėjimą, tiesa?
Pone, padarysiu viską, kaip sakėte.
Tai tiesa, kad mane ir mano žmoną
smerkia dėl mūsų dukters.
Mes norėtume, kad Bernadeta nebegrįžtų į Masabjelį.
Puiku. Jūsų žodžio man pakanka.
Ši mergaitė gana gudri.
Ji nuoširdi, ir tiek.
Akivaizdu, kad ji išsigalvoja.
Ji pati nepajėgi sukurti tokios pasakos.
Mano brangus drauge, iš tavęs išeitų labai nekompetentingas policininkas.
Tegyvuoja Bernadetai!
Valio! Valio!
Kaip ponas Žakomas elgėsi su tavimi, Bernadeta?
Jis visas tirtėjo, ir kutas ant jo kepurės
tabalavo šen bei ten – din, din.
Šie liūdni incidentai Lurde demonstruoja
materialinį ir dvasinį skurdą, kuriame atsidūrė
pietinių provincijų gyventojai.
Ir jie ne vieni.
Mus puola visi vietiniai laikraščiai.
Nieko negaliu padaryti.
Šios jaunos merginos vaizdas davė man peno apmąstymams.
Paprašykite jų palaukti.
Galiausiai, jei jie laukė 46 metus iki vestuvių,
gali palaukti dar penkias minutes.
Šiame raštelyje prefektas nori, kad praneščiau, kokių priemonių
reikia imtis, norint užbaigti šiuos neramumus.
Bet juk negaliu pasodinti į kalėjimą Švenčiausios Mergelės.
Pagal įstatymą regėti antgamtinius vaizdinius nėra nusikaltimas,
net jei kalbama apie Šventąją Mergelę.
Priminsiu, kad panelės Subiru galėtume atsikratyti
nustatę, kad ji apsimetinėja arba yra nepakaltinama.
Bernadeta Subiru yra visiškai sveiko proto.
Kalbant apie vaidybą, tai, ką mačiau asmeniškai,
atmeta bet kokią klastotės galimybę.
Užtenka pamatyti mergaitę ekstazėje,
kad patikėtum jos visišku nuoširdumu.
Mačiau ponią Rošelę teatre Bordo.
Ji buvo nuostabi, bet kur kas mažiau įtikinama nei Bernadeta.
Kuo čia dėta ponia Rošelė?
Skaičiau jūsų ataskaitą, gydytojau.
Triuką su nedeginančia ugnimi mes jau matėme.
Jį naudoja fakyrai.
Bernadeta Subiru ne fakyras.
Ji vargšas vaikas, visiškai nuoširdus.
Kai apžiūrėjau jos ranką po to, kai ji dvi minutes
lietėsi su liepsna, nepamačiau visiškai
jokių nudegimo žymių.
Mūsų miesto ateičiai gresia pavojus.
Padariau viską, kas įmanoma, kad sutvarkyčiau
šį miestą, ir visos mano pastangos eina perniek.
– Pone mere? – Taip, einu.
Sutinku, kad sunku uždrausti regėjimus,
bet negi nėra kokių nors veiksmų, kurių galėtume imtis?
Ponai, jūs žinote, kad Prancūzijos imperija
pasirašė sutartį su Šventuoju Sostu. IX straipsnis skelbia,
kad Bažnyčia negali kurti naujų šventovių
be specialaus imperijos ministro leidimo.
Man taip pat žinoma, kad parapijos kunigas,
atsakingas už Lurdą, nėra labai patenkintas regėjimais grotoje.
Tai tiesa.
Jis kalbėjo apie tai iš sakyklos.
Ponai, aš užduodu jums tokį klausimą:
kai taps žinomi šios mergaitės apreiškimai,
kas balsuos už geležinkelio pratęsimą
arba naujus hidrotechninius įrenginius ir viešbučius
turistams iš Paryžiaus? Tai tikra problema.
Gerbiamas meras.
Pas jus atėjo, klebone.
Kas?
Pažiūrėkite pats.
Mano vardas Bernadeta Subiru.
A, tai tu.
Žinoma.
Ko nori?
Klebone, dama grotoje prašė perduoti jums jos žodžius.
Perduoti man? Kokia dama?
Labai graži dama, kuri kalbėjosi su manimi Masabjelyje.
Ji stovėjo grotoje, šiek tiek virš erškėtrožės krūmo.
Žinai jos vardą?
Ne, klebone.
O tu jos neklausei?
Klausiau. Bet ji pradėjo juoktis.
Laikraštyje parašyta, kad tai Šventoji Mergelė.
Aš niekada nesakiau, kad ji Šventoji Mergelė.
Bet visi tuo tiki, o tai tas pats.
Visi tie, kurie eina su tavimi ten.
Aš niekada nieko neprašiau eiti paskui mane.
Ko ji nori, ta tavo nuostabioji dama?
Ji man pasakė: „Eik ir pasakyk kunigams,
kad jie turi čia pastatyti koplyčią.“
Koplyčią? Kur?
Prie grotos.
Nedidelę.
Tokią mažą koplytėlę... visai paprastą.
Ar turi pinigų?
– Ne, tėve. – Ir aš neturiu.
Paklausyk manęs, Bernadeta. Tie, kurie aklai seka paskui tave,
tiki, kad tai Mergelė Marija.
Aš nežinau, ar ji Mergelė Marija, pone Klebone.
Bet aš matau Ją taip, kaip dabar matau jus.
Jei nori, kad tave patikėčiau,
pirmiausia paklausk, kuo vardu ta graži dama.
Taip, tėve.
Ir jei ji mano, kad yra verta koplyčios,
perduok jai nuo manęs, kad ji turi tai įrodyti padarydama stebuklą.
O kadangi tavo grotoje auga erškėtrožės krūmas,
pasakyk jai, kad jis pražystų vasario viduryje.
Aš jos paprašysiu, pone Klebone.
O dabar eik.
Turiu rimtesnių reikalų.
Atėjai viena?
Ne, pone Klebone, su teta Kastero.
Kur ji?
Laukia manęs lauke.
Ponia Kastero? Jūs šios vargšės mergaitės teta?
Labai gaila, kad priklausote
šiai melagių ir bėdų keliančiai šeimai.
Mano patarimas, ponia: laikykite dukterėčią namuose.
Ir neleiskite jai drumsti šio miesto ramybės.
Kitu atveju turėsite reikalų su manimi!
Sakiau tau, jis visada buvo užsispyręs ir irzlus.
Tau reikėjo iš pradžių pasikalbėti su tėvu Pomianu.
Jis neprivalo manimi tikėti.
Aš tik perdaviau jos žodžius.
Turiu grįžti!
Pamiršau pasakyti apie procesiją!
Pone Klebone, pamiršau jums kai ką pasakyti!
Dama taip pat prašė,
kad kunigai ateitų prie grotos su procesija.
Tai čia ta, kuri mato Dievo Motiną?
Niekada netikėjau jos regėjimais.
Tai juokinga!
Galėjome dar valandą pamiegoti.
Rošele.
Gaila.
Sakyk, kas privertė tave tokius dalykus daryti?
Dama liepė man atsigerti iš šaltinio ir nusiprausti.
Maniau, kad Ji kalba apie upę,
bet tada Ji davė man ženklą kasti po akmenimis.
Nuryti tą purviną vandenį buvo nelengva.
Maniau, kad negalėsiu.
O tos žolės, kurias valgei?
Ji man taip pat liepė.
Žinai, žmonės mano, kad tu pamišusi.
Dama man pasakė:
„Melskis už nusidėjėlių atsivertimą“.
Kas tai merginai?
Nežinau. Ji ne iš Lurdo.
Iš kur tu?
Iš Tulūzos. Atvažiavau šiandieniniu diližansu.
Norėjau pamatyti Bernadetą, bet bijau, kad jau per vėlu.
Kai sakau „pamatyti“, tai tik toks posakis.
Aš nepakeliu šviesos.
Šiek tiek matau naktį... kaip katė.
Kuo tu vardu?
Eugenė Letrua. O tu?
Eik su Dievu, Eugene.
Kuo tu vardu?
Jai negera!
Prašau, nevarginkite jos. Prieikite po vieną.
Čia mano mažosios Matildos rožinis.
Atėjau čia iš Ibarato.
Bet aš ne kunigas.
Neturiu teisės!
Ne, ne, jūs neprivalote!
Ačiū. Labai ačiū.
Giliai įkvėpkite.
Aš matau, daktare! Aš matau šia akimi!
Ką tu kalbi, Burjetai? Išsikraustei iš proto?
Sakau jums. Matau savo sergančia akimi!
Aš pasveikau!
Mano drauge, tai neįmanoma.
Čia vanduo iš Masabjelio.
Nusiprausiau juo, ir po valandos
šia akimi jau galėjau matyti taip pat gerai, kaip ir kita.
Ne jūs mane išgydėte, daktare.
Tai Švenčiausioji Mergelė.
Ateik čia trumpam, prašau.
Matau viską, kaip matau jus.
Jus, jūsų žalią kaklaraištį, jūsų auksinį žiedą,
net tą mažą apgamą ant jūsų skruosto.
Moki skaityti, Burjetai?
Šiek tiek, nelabai gerai.
Gerai, jei sugebėsi tai perskaityti, aš tavimi patikėsiu.
Burjetui amo... amaurozė, kuri yra nepagydoma.
Jo kairioji akis atrofuota.
Aš iššifravau visas raides.
Laba diena, daktare.
Laba diena, Sažu.
Ką apie tai manote, daktare?
Kruazina, ką tu darai?
Paleiskite mane!
Ji nužudys vaiką, daktare. Vanduo ledinis.
Puikiai žinai, kad jo neįmanoma išgydyti, Kruazina.
Jis miršta!
Ne, jis nemirs! Jis nemirs!
Dievo Motina jį išgelbės!
Dieve mano! Dieve mano!
Sveika Marija, malonės pilnoji. Švelnioji ir mylinti Motina,
Mergelė Garbingoji, Aušros Žvaigžde,
Paslaptingoji Rože, Nusidėjėlių Gynėja.
Marija, Dievo Motina, melski už mus.
Sveika Marija, malonės pilnoji...
Aš esu Nekaltasis Prasidėjimas.
Ką pasakei?
Paklausiau damos, kas Ji tokia, ir Ji pasakė:
„Aš esu Nekaltasis Prasidėjimas“.
Bet ta dama negalėjo taip pasakyti.
Tu klysti arba mane apgaudinėji.
Aš tai kartojau visą kelią.
Ar žinai, ką reiškia „Nekaltasis Prasidėjimas“?
Ne, pone Klebone.
Ar niekas su tavimi apie tai niekada nekalbėjo?
Gerai pagalvok.
Tavo nuodėmklausys, tėvas Pomianas?
Arba tėvas Ateras Bartrese?
Ne, pone Klebone. Niekas ir niekada.
Motina Aleksandrina Rok? Arba ta kvaila ponia Mliė?
Ne, niekas, aš tikra.
Aš Jos paprašiau, kad Ji padarytų taip, jog erškėtrožė pražystų.
Pasakiau Jai, kad jūs norite, jog ji sužydėtų.
Ji tik nusišypsojo, bet nieko neatsakė.
Jaučiau, kad Ji juokiasi iš manęs.
Nekaltybė – ar žinai, ką tai reiškia?
Kažkas tyro.
O prasidėjimas?
Eime. Reikia išsiaiškinti.
Laba diena, Kruazina. Aš atsivedžiau daktarą Lakrampą,
jūs jį pažįstate. Pamenate?
Tai jis gydė jūsų berniuką,
kai jis pirmą kartą susirgo prieš dvejus metus.
Papasakojau jam, ką mačiau grotoje,
ir mes norėtume apžiūrėti jūsų vaiką.
Mano sūnus pasveiko. Gydytojų jam daugiau nereikia.
Žiuljenai. Ateik čia trumpam, mano avinėli.
Nuo vakar dienos jis striksi kaip triušis.
Apie nieką daugiau negalvoja, tik apie maistą.
O anksčiau vos galėjo praverti burną.
Šį rytą jis išgėrė didelę stiklinę pieno.
Atsiprašau, man sriuba verda.
Štai taip.
Panardinimas į šaltą vandenį, ypač dažnai kartojant,
gali būti labai naudingas gydant
tam tikrus sutrikimus. Tačiau, paprastai,
tai neturėtų trukti ilgiau nei kelias minutes.
Ši moteris laikė mirštantį vaiką
lediniame vandenyje ketvirtį valandos.
66-ųjų metų balandį aš diagnozavau rachitą.
Rugpjūtį – aukšta temperatūra,
refleksų nebuvimas, progresuojantis galūnių paralyžius.
Aš net parašiau, kad mirtis gali ištikti bet kurią akimirką.
Prieš tris savaites paralyžius buvo nepakitęs.
Dar daugiau, nervų galūnės buvo mirusios.
Tad?
Aš to nesuprantu. Viskas, ką žinau, tai,
kad vaikas niekada nevaikščiojo nuo pat gimimo.
O prieš savaitę jis buvo taip arti mirties,
kad jo dėdė stalius jau sukalė jam karstą.
O šiandien – patys matėte.
Šventoji Mergelė buvo išlaisvinta nuo gimtosios nuodėmės kaltės
nuo pat pirmos savo egzistavimo minutės motinos įsčiose.
Tai buvo ypatinga malonė, suteikta Dievo
kaip dėka Jos būsimo Sūnaus,
mūsų Viešpaties Jėzaus Kristaus nuopelnų.
Tai ir yra Nekaltasis Prasidėjimas.
Supratai?
Nelabai gerai, tėve.
Žinoma. Tai sunku suprasti net dvasininkams.
Bet suprask viena:
Švenčiausioji Mergelė negali sakyti:
„Aš esu Nekaltasis Prasidėjimas“.
Ji galėjo pasakyti: „Aš Nekaltoji Mergelė“.
Arba: „Aš – Nekaltoji Marija“. Bet Ji negali būti
ir vaisius, ir medis tuo pačiu metu.
Galbūt Ji, kaip ir aš, nelabai gerai kalba prancūziškai.
Norėčiau žinoti, kaip Ji tau tai pasakė?
„Aš esu Nekaltasis Prasidėjimas“.
Bernadeta, po kelių savaičių tu ruošiesi
priimti Pirmąją Komuniją.
Pirmą kartą žengsi prie šventojo altoriaus.
Juk man nemeluosi?
Norėčiau, kad prisipažintum,
jog suklydai – kad kas nors pakuždėjo tau šiuos žodžius.
Aš nepyksiu ant tavęs.
Negaliu to pasakyti, pone Klebone. Tai būtų melas.
Gerai... Gerai.
Išgerk savo pieną.
Aš daugiau nebenoriu.
Tėve, dama vis dar nori koplyčios.
Ji man tai pakartojo dar kartą.
Aš pagalvosiu apie tai. Pažadu.
Eik su Dievu, Bernadeta.
Ir ačiū už informaciją.
O paruošę savo sielą, užsiimkite meditacija.
Sustok.
Kas yra meditacija, Bernadeta?
Tai apmąstymas apie savo elgesį.
Mąstymas, kodėl žmogus daro klaidas,
ir būdų joms išvengti paieška.
Labai gerai. Tęskite.
Seserie, atleiskite, kad pertraukiu jūsų pamoką.
Turiu pasikalbėti su Bernadeta Subiru.
Kur mes einame?
Į medicinos kambarį. Tavęs atėjo aplankyti daktaras Balio.
– Dėl mano astmos? – Be abejonės.
Bet mane prižiūri daktaras Dozu.
Daktaras Dozu – puikus gydytojas, bet jis nėra
kvėpavimo takų ligų specialistas.
Paliksiu tave.
Užeikite.
Užeik, mano vaike.
Ponai, tai Bernadeta Subiru.
Tai daktaras Lakramas, o čia daktaras Peiru.
Jie tavo draugai. Jie linki tau tik gero.
Sėskis, Bernadeta.
Dabar jaučiuosi daug geriau. Beveik nebekosėju.
Ar tau kartais skauda galvą?
Ne.
Kada tau buvo paskutinis nervinis priepuolis?
Niekada jų neturėjau.
Tavo sveikata gana silpna, tiesa?
Apetitas geras, miegu irgi gerai.
– Kiek bus 7 padauginti iš 5? – 35.
O 17 padauginti iš 38?
Tai turėjot suskaičiuoti iš anksto, pone.
Štai... palieskite.
Jaučiate? Iškilimas.
Tiesą sakant, nieko nejaučiu.
Štai čia, šiek tiek žemiau.
Čia nuo to, kai nukritau nuo laiptų.
Šis iškilimas beveik visada aptinkamas esant protiniam atsilikimui.
Psichiatrijoje mes vadiname tai
neoficialiai, gumbu... na, suprantate, ką turiu omenyje.
Tu matai damą grotoje?
Taip pat, kaip dabar matau jus.
Kodėl tu vienintelė gali ją matyti?
Aš nežinau.
Kai matai damą, kurios niekas kitas nemato,
tai ligos požymis, mano vaike.
Aš jos daugiau nebematau.
Ji išėjo.
Daugiau nebegalite sakyti, kad aš sergu.
Ar nebijai, kai matai
visus tuos žmones aplink save grotoje?
Grotoje aš nieko nematau.
Nebijok. Pajusi nedidelį dūrį.
Oi!
Tau skaudėjo?
Taip! Jei aš taip padaryčiau jums,
jūs irgi pajustumėte!
Bernadeta, kodėl tau šiek tiek nepasivaikščiojus?
Mums reikia kai ką aptarti.
Grįžk po kokių dešimties minučių.
Tu ne pamokoje?
Ne, pone Klebone.
Atėjau pasikalbėti su Motina Vyresniąja apie tave.
Tu nubausta?
Ne. Man liepė grįžti po 10 minučių.
Kas tau tai sakė?
Daktaras Balio ir kiti gydytojai.
Ko jiems iš tavęs reikia?
Jie nori išgydyti mano astmą.
Dėl to man trynė galvą, lyg ieškotų utėlių.
Kur jie?
Medicinos kambaryje.
Eikš su manimi.
Mes negalime uždaryti šios mergaitės,
jei žinome, kad ji nėra pamišusi.
Valdžia nori gauti pažymą apie pamišimą.
Mūsų veiklos sritis – medicina, o ne administravimas.
Jie jau turi storą bylą
apie šio vaiko psichinę sveikatą.
Užeikite.
Labas rytas, ponai. Mergaitė sakė,
kad ieškote vaistų nuo jos astmos.
Pagirtina iniciatyva,
bet leiskite priminti, kad iki šiol ją gydė
jos pačios gydytojas, daktaras Dozu.
Tiesą sakant, klebone, mes turime gana aiškius nurodymus.
Mes turime patikrinti ne tiek jos fizinę sveikatą,
kiek psichinę.
Kas davė jums nurodymus?
Prefektas Masi.
Kieno reikalavimu?
Imperijos prokuroro. Pagal 1838 metų birželio 30 dienos įstatymą,
kuris įgaliojo jį ištirti visus galimus
psichinių ligų atvejus.
Ir izoliuoti ligonius, esant teigiamai diagnozei.
Ar taip?
Kas kalba apie izoliavimą?
Tai tiesiog uždarymas stebėjimui,
sergančio žmogaus labui.
Bet Bernadeta neserga!
Ateik čia.
Įdėmiai pažiūrėkite į šį vaiką, ponai.
Ji visiškai sveika, jei neminėsime astmos,
ir aš esu tikras, kad jūs neradote nė menkiausio
psichinės ligos pėdsako.
Mes to ir neteigiame.
Tačiau ši jauna mergina nepaprastai jautri.
Galbūt saulės spindulys, kritęs iš nišos uoloje,
sukūrė žmogaus figūros iliuziją.
Jūs psichinių ligų specialistas, daktare?
Tulūzos mokslų akademijos profesorius.
Profesoriau, džiaugiuosi galėdamas pranešti,
kad Bernadetos atvejis visiškai nėra jūsų kompetencijos sritis.
Mes veikiame šio regiono sveikatos apsaugos organų vardu.
Prefektas pageidauja, kad panelė Subiru
būtų patalpinta stebėjimui.
Ponai, jūs apžiūrėjote Bernadetą.
Ar ji agresyvi pamišėlė? Ar ji kelia grėsmę visuomenei?
Niekas nekalba nei apie pamišimą, nei apie grėsmę visuomenei.
Tuomet, prašau, praneškite gerbiamam Imperijos prokurorui,
kad Bernadeta nevažiuos į jokią psichiatrijos ligoninę.
Jis tai taip pat gerai žino, kaip ir aš.
Kas laiko ją pamišusia, pats yra kvailys!
Arba niekšas!
Jūsų 1838 metų įstatymas nukreiptas prieš agresyvius ligonius,
kuriems drimba putos iš burnos. Išdrįsite jį pritaikyti?
Jei taip, žinokite, kad nuo šiandien šis vaikas
yra mano globoje. Galite eiti į policiją,
bet pasakykite ten, kad ateitų su ginklais,
nes gaus ją tik per mano lavoną.
Eime, mano kvailele.
Ir šie ponai daro išvadą – paklausykite, mano drauge –
kad liga, kurią galime priskirti Bernadetai,
negali sukelti jokios rizikos jos sveikatai.
Tai juokinga.
Ir kad pasirašytų, prireikė trijų.
O tuo tarpu grotoje darosi vis ankščiau.
Ten nebėra kur padėti žvakių
ir nuotraukų.
Trys šaltinio srovės išlieja 120 kubinių metrų vandens per dieną.
Ten net yra altorius.
Greitai ten pradės aukoti Mišias.
Aš geras krikščionis, bet mes privalome
užgniaužti šį prietarą vardan pačios religijos!
Dėmesio!
Pirėnų prefekto įsakymu,
meras informuoja Lurdo gyventojus, kad draudžiama
visiems, kad ir kokiu būdu tai vyktų,
lankytis Masabjelio grotoje, ten melstis
ir semti vandenį iš šaltinio.
Ponai, turiu garbės pranešti jums,
kad stebuklinga vandens iš Masabjelio galia buvo mūsų ištirta.
Analizė, kurią atliko mūsų draugas Plasonė, patvirtino, kad šis vanduo tikrai
pasižymi valomosiomis savybėmis,
bet tikėjimas čia neturi jokios reikšmės.
Paslaptis pačio vandens sudėtyje.
Jame gausu karbonatų, chloridų, silikatų,
magnio ir fosforo. Aš paprašiau žymaus profesoriaus Filjo,
hidrologijos eksperto,
kad jis patvirtintų šią analizę. Jis patvirtino, kad vandenį iš Lurdo
galima be dvejonių vartoti gėrimui.
Sveiki, pone mere.
Jie šturmuoja užtvaras aplink grotą...
Jūs privalėjote juos sustabdyti!
Būtent tai aš ir bandžiau padaryti, pone mere.
– Jie neturėjo teisės! – Ar jų buvo daug?
Visi buvo ten! Akmenskaldžiai,
šachtininkai, valstiečiai.
Malūnininkas Nikolo vadovavo miniai.
500 frankų bauda bet kuriam, kas atsigers ar nusipraus šiame šaltinyje.
Viešpatie, nesu verta, kad ateitum į mano širdį.
Tu rasi manyje tik silpnumą ir negalią.
Bet tik tark žodį, ir mano siela pasveiks.
Mūsų Viešpaties Jėzaus Kristaus Kūnas tesaugo tavo sielą amžinajam gyvenimui.
Bernadeta – mergaitė, gimusi mūsų tarpe.
Ji priklauso tautai.
Turtuoliai ją persekioja kartu su policija, su prokuroru,
su gydytojais! Ir kodėl?
Ne tik todėl, kad ji pamatė Švenčiausiąją Mergelę,
bet ir todėl, kad ji neturtinga!
Ko jie nori – tai uždrausti vargšams prieiti prie šaltinio,
kuris gydo vargšus, kad patys galėtų jį pardavinėti
ir krautis sau į kišenes. Mes neleisime jiems to daryti!
Teisingai!
Būrys.
Užtaisyti šautuvus.
Pirmyn.
Stok! Turiu įsakymą šaudyti.
Baikite! Antuanai, tu kvailys.
Argi nematai, kad jie atidengs ugnį?
Dėl ko rizikuojate savo galva?
Dėl vandens?
Vandens dabar galima rasti visur šiuose kalnuose.
Mes kovojame už Bernadetą!
Mes turime teisę melstis Šventajai Mergelei grotoje.
Vanduo iš šaltinio mane išgydė.
Jis išgydė ir kitus:
mažąją Biusė, Bernadetą Subė, Fabijų Baro.
Jei šis vanduo paraudonuos nuo jūsų kraujo,
jis nieko nebeišgydys.
Eikite namo. Grįžkite prie darbų.
Jei priversite šiuos žmones į jus šauti,
gailėsitės visą likusį gyvenimą.
Ir jie nužudys Bernadetą.
Jūs to norite?
Švenčiausioji Mergelė paprašė pastatyti čia koplyčią –
ir tai bus padaryta.
Prisiekiu jums.
Niekas manęs nesustabdys.
Antuanai, esi šaunuolis.
Iš jūsų 500 frankų.
500 frankų?
Toks įstatymas.
Aš niekada nesinešioju pinigų.
Kas čia vyksta?
Ponia negali sumokėti baudos.
Tokiu atveju nuveskite ją į policiją.
Su kuo turiu garbės kalbėti?
Žakomas. Policijos viršininkas.
Admirolienė Brua,
Jo Imperatoriškosios Didenybės princo Luji Napoleono guvernantė.
Pone komisare, mažasis princas labai serga.
Jos Didenybė labai tikisi,
kad Lurdo vanduo išgydys jos sūnų.
Jūs atimsite iš Imperatoriaus sūnaus šį paskutinį šansą?
Įstatymas yra įstatymas.
Labas vakaras, grafiene.
Imperatorienė nekantriai jūsų laukia.
Kaip laikosi mažoji Imperatoriškoji Didenybė?
Nelabai gerai.
Pagaliau!
Kaip jis?
Dvi dienas temperatūra,
baisus kosulys.
Ponia, štai Masabjelio vanduo.
Tebūnie Viešpats palaimintas.
Greičiau stiklinę ir nosinę.
Nuostabu, Ponia, praėjo tik trys dienos, kai
išvykote, o jūs jau grįžote.
Man pavyko išvykti iš miesto pirmuoju traukiniu.
Beveik 150 km per 6 valandas, tai stulbinama.
Ar esate tikra, kad tai vanduo iš grotos?
Aš pati pripildžiau butelį, ponia.
Ačiū.
Jūsų cigaretė.
Atsiprašau.
Jo veidas vis dar labai raudonas, ar jums neatrodo?
Ar jis stipriai kosti?
Taip. Bet kai jis to išgers,
esu tikra, jam pasidarys daug geriau.
Kas čia?
Vanduo.
Koks vanduo?
Vanduo iš Masabjelio.
Jums derėjo pasiklausti mano patarimo, ponia.
Luji, atsižvelgiant į situacijos skubumą,
aš turiu teisę išbandyti viską.
Vaikui difterija, plėvinė infekcija.
Kasdien dėl šio vandens išgyja šimtai žmonių.
Žmonės iš mūsų juoksis.
Aš liberalas. Nepamirškite to.
Nuo pat įvykių Lurde pradžios
mano vyriausybė užėmė oponentų poziciją.
Mano draugai liberalai rėks apie išdavystę,
kai sužinos, kad aš gydau savo sūnų vandeniu iš Masabjelio.
Įsakymas: „Nedelsiant atidaryti visuomenei ir piligrimams grotą,
esančią į vakarus nuo Lurdo.
1868 metų birželio 8 dienos įsakymas atšaukiamas.
Pasirašo: Napoleonas III, Prancūzijos imperatorius.“
Bailys.
Užeikite.
Tu visiškai viena?
Tėvai išėjo kartu su procesija.
Justinas prižiūri mane.
Girdėjau, susirgai.
Kaip įprastai. Tik šįkart kiek blogiau, nei įprastai.
Kai girdžiu visus tuos žmones...
Ne, nebandyk stotis.
Dama buvo teisi, kai sakė, kad nebūsiu čia laiminga.
O ten, viršuj,
ką sumokėsi kaip atsiteisimą? Apsupta angeliukų...
Turiu gerų naujienų tau.
Monsinjoras Lorensas nusprendė paskirti
komisiją tavo bylai ištirti.
Ir aš būsiu jos narys.
Ką jie nori sužinoti?
Jie ruošiasi ištirti, kas tiksliai įvyko grotoje.
Vėl? Aš jau viską pasakiau.
Ne viską.
Yra dalykų, kurie skirti tik man.
Taip sakė dama.
Švenčiausioji Mergelė.
Koplyčia, kurios Ji tavęs prašė, bus pastatyta.
Darbai turi prasidėti artimiausiu metu. Tai dėka tavęs.
Aš nieko nepadariau. Aš tiesiog perdaviau Jos žodžius.
Ar norėtum pagyventi pas hospiso seseris vienuolyne?
Su malonumu.
Aš labai pavargau nuo šio triukšmo.
Bet seserys niekada manęs nepriims.
Aš pernelyg neturtinga ir niekam netinku, tik sirgti.
Kai tik pasijusi geriau,
tave priims pas seseris kaip postulantę.
Tai suderinta su Motina Aleksandrina Rok.
Mano tėvai.
Negaliu jų palikti. Aš per daug juos myliu.
Mano motinai reikia, kad aš padėčiau jai su dviem mano broliais.
Man pavyko išnuomoti jiems malūną.
Jie gali ten gyventi.
O tavo tėvas galės užsiimti savo verslu.
Tavo motinai nereikės samdytis pas kitus.
Ačiū, pone Klebone.
Aš nieko nepadariau.
Tai tiesiog dar vienas Švč. Mergelės stebuklas.
Ar didžiuojatės, kad turėjote privilegiją
regėti Švenčiausiąją Mergelę?
O, ne. Aš tik jos tarnaitė.
Bet kodėl jūs? Tokia neišsilavinusi ir tokia neturtinga?
Galbūt būtent todėl. Jei Švenčiausioji Mergelė būtų radusi
ką nors menkesnę už mane, Ji turbūt būtų pasirinkusi ją.
Švenčiausioji Mergelė tikriausiai patikėjo jums kažkokias paslaptis.
Kokios tai paslaptys?
Jei jums pasakysiu, jos daugiau nebebus paslaptys.
Na, pasakykite mums bent jau, ar tos paslaptys liečia Bažnyčią,
ar Prancūziją, ar popiežių.
Ne. Jos neturi nieko bendra
nei su Bažnyčia, nei su Prancūzija, nei su popiežiumi.
Jos liečia tik mane.
Ar papasakosite apie tai Šventajam Tėvui, jei jis jūsų paklaus?
Dama liepė man nė vienam asmeniui to nepasakoti.
Popiežius – tai asmuo.
Jis – Jėzaus Kristaus vietininkas.
Tai tiesa. Popiežius turi valdžią žemėje,
bet Šventoji Mergelė – Danguje.
Ar Švč. Mergelė pasakė jums, kurią valandą mirsite?
O jūs ar žinote savo mirties valandą?
Norite šiek tiek pailsėti, mano vaike?
Ne, monsinjore, galiu kalbėti.
Ar žinote, kad Masabjelio šaltinio vanduo jau stebuklingai
išgydė ligonius, kurie buvo laikomi nepagydomais
gydytojų nuomone?
Man pasakojo, bet pati to nemačiau.
Jūs gėrėte tą šaltinio vandenį.
Kaip paaiškinsite, kad jis jūsų neišgydė?
Matyt, Švenčiausioji Mergelė nori, kad aš kentėčiau.
Kodėl?
Matyt, man reikia pakentėti.
Kodėl?
Tą žino tik Dievas.
Ar Švenčiausioji Mergelė turėjo aureolę?
Na, žinai, tokį auksinį žiedą aplink galvą,
kaip šventojo Savino statula bažnyčioje?
Ne, tėve. Ji stovėjo šviesos spinduliuose,
kurie švytėjo prieš jai pasirodant
ir likdavo dar kurį laiką Jai išėjus.
Švenčiausiosios Mergelės reikalavimas,
kad valgytum žolę, tau neatrodo nederantis Jos kilnumui?
Visi valgo salotas.
Ta istorija apie žoles
sunku patikėti, mano vaike.
Manęs neprašė priversti jus patikėti.
Manęs tik prašė jums apie tai papasakoti.
Ji buvo graži, tiesa?
O, taip. Daug daugiau nei tiesiog graži.
Kokios spalvos buvo jos akys?
Žydros.
O jos plaukai?
Nemačiau jų po šydu.
Kaip stovėjo Švenčiausioji Mergelė,
kai nekalbėjo rožinio?
Nejudėk.
Vėl sujudėjai!
Man skauda kelius.
Tik trys minutės nejudant.
Trys minutės!
Aš neprašau neįmanomo.
Norėčiau pamatyti jus mano vietoje.
Tas daiktas man ant nugaros...
Gerai, pabandykime dar kartą.
Pažvelk į viršų, dar,
lyg matytum Dievo Motiną.
Kad Jos ten nėra.
Nebejudam.
Bernadeta, tavęs laukia svetainėje.
Vėl?
Atleiskite, tėve. Galėsite pratęsti
šį seansą šiek tiek vėliau.
Esu tikra, kad sukursite mums šedevrų.
Modelis to nusipelnė.
Man pažadėjo, kad čia mane paliks ramybėje.
Aš nekalta, kad tu tokia populiari tarp žmonių.
Mane rodo visiems kaip įdomų gyvūną.
Aš verčiau norėčiau gyventojos,
kuri leistų laiką savo kambaryje medituodama.
Aš nemoku medituoti.
Neatrodyk nuobodžiaujanti, kai tavęs klausinėja,
ir nuolatos neatsisakyk aukų.
Tai nesąžiningi pinigai.
Privalai priimti juos mūsų labdaringai veiklai.
Taip, motinėle.
Palaiminkit mane, mano sese.
Prašau, paimkite tai. Tai atvežta iš Romos.
Mainais duok man bet ką –
nors akmenėlį, kurį lietei,
pažiūrėk į mane akimis,
kurios matė Kristaus Motiną.
Matote, padariau tiksliai pagal Bernadetos nurodymus.
Tai tikrai Švč. Dievo Motina,
tokia, kokią ji Ją matė, su visomis smulkmenomis.
Tai nuostabu.
Tai šedevras.
Ji niekada nekėlė galvos taip aukštai.
Švenčiausioji Mergelė visada žiūri į dangų.
Kai aš ją mačiau, Ji visada žiūrėjo į mane iš viršaus.
Bet ar ji tau graži?
Taip... bet tai ne dama iš Masabjelio.
Tai, trumpiau tariant, čia Ji ar ne?
Tai Ji... bet ir ne Ji.
Jai padarė gūžį.
Ačiū.
Gali grįžti prie siuvimo.
Ačiū, motinėle.
Gana. Gana!
Monsinjoras Lorensas ką tik
paskelbė komisijos išvadas.
Jis pripažįsta, kad Bernadeta Subiru
iš tiesų matė Nekaltąją Mergelę Masabjelio grotoje.
Suprantu, monsinjore, kad jums labai norisi susipažinti su šiuo vaiku.
Tačiau, kad jos nesuviliotų tuščia garbė,
siūlau jums palaukti palankios progos.
Tai ji.
Motina Vyresnioji, ar galiu pabūti
kelias minutes vienas su Bernadeta?
Žinoma, monsinjore.
Bernadeta Subiru, monsinjore.
Taigi dabar, mano vaike, kuo ketinate būti?
Niekuo.
Ką reiškia niekuo? Juk reikia
kažką nuveikti čia, šiame gyvenime.
Aš dabar pas seseris.
Žinoma, bet ne visam laikui.
Norėčiau čia pasilikti.
Tai sudėtinga. Jus laikinai priglaudė
dėl gailestingumo, bet jūs negalite čia likti.
Kodėl?
Nes jūs ne vienuolė.
Ja tapti būtina, kad būtumėt galutinai priimta į vienuoliją.
O galbūt norite grįžti į pasaulį?
O, ne.
Tada kodėl jums netapus vienuole?
Tai neįmanoma.
Aš niekad neturėsiu kraičio.
Kai matome tikrąjį pašaukimą,
mes priimame žmogų net be kraičio.
Bet aš nieko nemoku. Aš niekam netinku.
Aš labai gerai žinau, kad jūs kai kam tinkama.
Kam gi?
Skusti morkas!
Ir yra dar kai kas, ką mokate daryti: skambinti varpeliu.
Din! Dan!
Pamatysite – rasime primonių pritaikyti jūsų gebėjimus.
Pagalvosiu apie tai, monsinjore, bet kol kas nesu apsisprendusi.
Pagalvokite apie tai rimtai.
Dvidešimt lašų ryte ir vakare.
Ir neverskite manęs ateiti čia jų perskaičiuoti.
Suprantu, kad pykstate dėl to, kad negalėsite
dalyvauti kriptos atidaryme,
bet tai ne priežastis dar labiau susirgti.
– O jūs ketinate dalyvauti? – Neturiu laiko.
Tikėjausi, kad jūs man viską papasakosite.
Pas jus atėjo, tėve.
– Aš nieko nepriimu! – Ją jūs priimsite.
O, tai tu.
Neužsibūk per ilgai.
Kas tave taip aprengė?
Seserys – kad manęs grotoje niekas neatpažintų.
Ir tavęs niekas neatpažino?
Atpažino. Ir vos nesuplėšė mano skaros.
Kareiviams teko mane ginti.
Pasistumk kėdę, sėskis.
Kaip sveikata, pone Klebone?
Nelabai gerai.
Man sakė, kad jūs labai pavargote.
Pavargau, taip. Bet greitai pailsėsiu.
Bet neramina, kad su savo blogu charakteriu
galiu nepatekti iškart ten, kur reikia.
Gali būti, kad mane norės
kurį laiką pakaitinti skaistykloje.
Prieš keliaudamas į dangų, turėsite manęs palaukti.
Kodėl?
Kad galėčiau atidaryti jums duris.
Ar esi tikra, kad pateksi į rojų?
Švč. Mergelė man sakė, kad būsiu laiminga kitame pasaulyje.
Tėve... Manau, tapsiu vienuole.
Bet kol kas nežinau, kokio ordino.
Visi man duoda patarimus.
Tegul kalba.
Jau moki skaityti?
Taip, net mažas raides.
Vis dar darai tiek daug rašybos klaidų?
Šiek tiek mažiau.
Tada galėsi man parašyti.
O, taip.
Tu pamatysi savo koplyčią.
Ar atvyksite mūsų aplankyti?
Niekada.
Viskas gerai?
Rytoj?
Kaip mano jaunėlis brolis?
O tėvas?
Kiek kainuoja tavo miltai, malūnininke?
Dešimt monetų.
O kvietinės kruopos?
Penkias.
Ar tikrai balti?
Visiškai balti ir smulkūs kaip pudra.
Gerų miltų paslaptis – kad girnos suktųsi
vienu ritmu su malūnininko širdimi.
Na, tuomet žinau, kad tavo miltai geri.
Gali tikėti. Kepėjai man sako kiekvieną rytą:
„Fransua, tu suklydai.
Davei mums miltų pyragams“. Jie noriai juos perka.
Ir kartais palieka ant prekystalio šį bei tą papildomai.
Tu laimingas?
Ar žinai, kad dabar turiu dvi poras batų?
O aną dieną bažnyčioje ponios užleido vietą tavo motinai.
Jos net norėjo padovanoti
brangią aksominę pagalvėlę.
Bet ji atsisakė.
Ji gerai padarė.
Dabar ji skalbia tik mums.
Ar matei jos rankas?
Jos nebėra suskilinėjusios.
Ir kai žiūriu į ją kiekvieną vakarą,
kai ji paima mezginį, aš...
Tėve.
Aš daugiau niekada tavęs nebepamatysiu.
Tai netiesa.
Ne, aš daugiau niekada tavęs nebepamatysiu.
Tarsi seniai būtum mus palikusi.
Neveras - tai dar ne pasaulio kraštas.
Jūs atvyksite manęs aplankyti?
Puikiai žinai, kad negalėsime.
Turėjau sutrukdyti tau eiti į grotą.
Štai. Tai tau.
Kas tai?
Akmuo.
Radau jį šį rytą grotoje.
Visada jį saugosiu.
Visiems viskas aišku. Ji papasakos visas smulkmenas
ir daugiau apie tai niekada nebus kalbama.
Niekada.
Taip, motinėle.
Ji ateina! Štai ji!
Pasitraukite. Greičiau!
Ar tai Bernadeta?
Taip, Bernadeta tik tokia.
Čia 1879 m. balandžio 16 d.,
36-aisiais gyvenimo ir 12-aisiais pašaukimo metais
mirė sesuo Marija Bernarda.
Įveikta ligos, dėl kurios ji vis dažniau
likdavo savo celėje, ji buvo sumalta,
lyg kviečių grūdas. Ji laukė 12 metų,
kol „dama iš Masabjelio“ pasikvies ją į pažadėtą Dangų.
Mažoji piemenaitė iš Bartreso buvo kanonizuota
1933 m. gruodžio 8 d., Nekaltojo Prasidėjimo šventės dieną.
Kai jos kūną ekshumavo, jis pasirodė esąs nesuyrantis.
Štai toks jos kūnas ilsisi vienuolyno koplyčioje, Nevero mieste.