Krikščionys tiki, kad Dievas yra nemateriali būtybė.
Jėzus, vadindamas Dievą 'dvasia', vartojo graikišką žodį 'pneuma'.
Jis reiškia nematerialų, bekūnį, nematomą, asmenišką ir protingą subjektą.
Tokią Dievo sampratą patvirtina tobulos būties teologija.
Ši argumentacija kyla iš Dievo, kaip
didingiausios įmanomos būtybės apibrėžimo.
Tad, Dievas pasižymi Jį didžiu darančiomis savybėmis.
Pavyzdžiui, žinojimas.
Akivaizdu, kad būtybė, žinanti visas tiesas, yra
didingesnė už būtybę, žinančią tik kai kurias tiesas.
Taigi tobula būtybė - Dievas - turi būti visažinė.
Tačiau kaip Dievo visažinystė susijusi su Jo nematerialumu?
Na, fizinis objektas, toks kaip smegenys,
turėtų būti begalinio dydžio ir sudėtingumo,
kad būtų visažinystės buveinė.
Akivaizdu, kad joks materialus objektas tokio apibrėžimo neatitinka.
Taigi, jei Dievas yra visažinis, Jis privalo būti nematerialus.
Galime pamąstyti ir apie Dievo jėgą.
Visagalė būtybė yra didingesnė už ribotą.
Tad tobula būtybė turi būti visagalė.
Tačiau materiali visagalė būtybė privalo pasižymėti begaliniu dydžiu ir energija.
O tokio daikto nėra.
Taigi, jei Dievas yra visagalis, Jis privalo būti nematerialus.
Be teologinio, taip pat turime gero filosofinio ir mokslinio pagrindo manyti
egzistuojant nematerialų visatos Kūrėją.
Pavyzdžiui, remiantis Kalam kosmologiniu argumentu, visa, kas pradeda egzistuoti,
turi priežastį.
Kadangi visata turėjo pradžią, jai reikia priežasties.
Priežasties, esančios už visatos, už erdvės ir laiko.
O visos materijos ir energijos Kūrėjas pats negali būti iš materijos ir energijos.
Taigi Kūrėjas turi būti nematerialus.
Kitas, tikslaus suderintumo argumentas, nurodo,
kad gamtos dėsniai, valdantys materialųjį pasaulį
apima fundamentalias konstantas ir dydžius.
Šie dydžiai yra tiksliai sureguliuoti protingai gyvybei [egzistuoti].
Jei bet kuris tų dydžių pakistų bent menkiausia dalele,
nebūtų nei žvaigždžių, nei planetų, nei cheminių elementų, nei protingos gyvybės.
Kad ir kas tiksliai suderino visatą, Jis pats nuo šių dydžių priklausyti negali,
nes Jis juos nustatė.
Todėl, kad ir kas už viso to slypi, Jis
pats nėra tiksliai suderintos visatos dalis.
Šis derintojas nėra materialus.
Trečiasis argumentas remiasi tuo, kad
matematika gerai nusako materialųjį pasaulį.
Tiesą sakant, neįtikėtinai gerai.
Tai ir netikėta, ir stebina.
Nėra jokios priežasties manyti, kad matematika
ir fizika turėtų taip gerai veikti kartu.
Tačiau taip yra.
Toks įstabus matematikos pritaikomumas nurodo į transcendentinio Proto,
sukūrusio materialų pasaulį pagal matematinį modelį, egzistavimą.
Nobelio premijos laureato fiziko teoretiko Polio Dirako žodžiais tariant,
visatos konstravimui panaudojęs pažangią matematiką.
Materialų pasaulį sukūręs Protas pats negali būti materialus.
Kosminis matematikas privalo būti nefiziškas.
Taigi turime įtikinamų teologinių, filosofinių ir
mokslinių priežasčių manyti, kad Dievas yra Dvasia.
Tačiau ar logiška tikėti egzistuojant kažką, ko negali matyti?
Pasak vieno ateisto, nematoma ir nesama atrodo labai panašiai.
Tačiau net ir ateistai tiki vėjo, traukos, laiko, juodųjų skylių,
magnetizmo, kvantinių dalelių ir tamsiosios
medžiagos egzistavimu, nors visa tai nematoma.
Štai rimtesnis prieštaravimas.
Mokslas įrodo, kad viskas sudaryta iš materijos ir energijos.
Išeitų kad neįkūnytas protas neegzistuoja.
Tačiau mokslas nieko panašaus neįrodo.
Tai yra filosofinė pozicija, vadinama 'materializmu', kuria verta suabejoti.
Pirma, kaip jau matėme, yra svarių argumentų už nematerialų visatos Kūrėją.
Jei jie veikia, materializmas klysta.
Antra, jei materializmas būtų teisingas, mes būtume tik organizuota materija.
Ateistas Ričardas Dokinsas nuostabiai išreiškia tokį požiūrį į žmogaus prigimtį.
Vienoje planetoje molekulės, kurios įprastai nesudaro nieko sudėtingesnio
nei akmuo, susijungia į uolienos dydžio medžiagos gabalus.
Jie tokio stulbinamo sudėtingumo, kad gali bėgioti, šokinėti, plaukti,
skraidyti, matyti, girdėti, gaudyti ir valgyti
kitus tokius pat gyvus sudėtingus darinius.
Kai kuriais atvejais jie sugeba mąstyti, jausti ir įsimylėti
kitus sudėtingos materijos gabalėlius.
Tačiau toks materialistinis požiūris į žmogaus prigimtį kelia rimtų problemų.
Jei žmonės suredukuojami į fizinius objektus be jokio nematerialaus komponento,
tampa labai sunku paaiškinti pagrindinius faktus apie žmogaus prigimtį.
Štai keturi pavyzdžiai.
Pirma, fiziniai objektai turi vertę tik todėl, kad mes jiems ją priskiriame.
Jų vertė yra išorinė.
Tačiau žmonės yra vertingi vien dėl to, kad yra žmonės.
Mūsų vertė yra savaiminga ir nepriklauso nuo nieko išorinio.
Mūsų vertė yra prigimtinė.
Tačiau tokia samprata yra nelogiška, jei žmonės tėra fiziniai objektai.
Antra, fiziniai objektai neturi pirmojo asmens perspektyvos.
Jie nesuvokia savęs ir neturi subjektyvaus požiūrio,
kurį būtų galima išreikšti vartojant sąvoką 'aš'.
Tačiau žmonės tokią perspektyvą turi.
Aš pažįstu save kaip savastį ir galiu
išreikšti šią savimonę vartodamas sąvoką 'Aš'.
Aš sėdžiu.
Aš mąstau.
Aš esu alkanas.
Proto patirtį paaiškinti sunku, jei žmogus tėra fizinis objektas.
Trečia, žmonės patiria tikslingas proto būsenas.
Mes mąstome apie daiktus.
Kaskart, kai galvojate, tikite ar stebitės, mąstote apie ką nors.
Kažkuo tikite.
Apie kažką svarstote.
Nuolat patiriame tikslingas proto būsenas, o fiziniai objektai – ne.
Ketvirta, kai jaučiatės laimingi, liūdni ar išsigandę, smegenys
veikia kaip tokią patirtį suteikiančios nervų grandinės dalis.
Tačiau ne pačios jūsų fizinės smegenys yra laimingos, liūdnos ar išsigandusios.
Tai jūs.
Smegenys yra nepaprastai sudėtingas centrinės nervų sistemos dalies organas,
bet jos yra fizinis objektas, turintis fizines savybes.
Laimės, liūdesio ar baimės negalima suvesti tiesiog į smegenų būseną.
Šiuos jausmus patiriantis 'jūs' nėra materialus objektas.
Sudėtinga paaiškinti šiuos faktus, jei žmogus tėra sutvarkyta materija.
Kita vertus, jie puikiai paaiškinami, jei žmogus turi nematerialų komponentą.
Taigi ne tik turime gerų priežasčių abejoti materilizmo teisingumu,
bet turime ir gerų priežasčių manyti, kad Dievas yra
Dvasia: transcendentinis, nematerialus ir neįkūnytas Protas.
O jei Dievas yra Dvasia, o ne iš materijos, tad ir mūsų
gyvenimas turėtų būti nukreiptas dvasine, o ne materialia linkme.
Štai kodėl Jėzus sakė: 'Nesirūpinkite savo gyvenimu, ką valgysite ir ką gersite,
nei dėl savo kūno, kuo apsirengsite.
Argi gyvybė nėra daugiau nei maistas, o kūnas – daugiau nei drabužis?
Pirmiausia ieškokite Dievo karalystės ir Jo teisumo, o visa tai jums bus pridėta.
Ačiū.