Žinote, 27 metus buvau ateistas. Maniau, kad kiekvienas, kas tiki į Dievą arba
dievus, yra kvailas, neišsilavinęs, naivus, patiklus arba tiesiog įsitraukęs į tai dėl
pinigų, sekso ir valdžios. Juk visi žino, kad religija tėra psichologinis ramstis
menko intelekto žmonėms, tiesa? Taigi, kas pakeitė mano nuomonę?
Na, žiūrėkite, visą istoriją aprašiau savo knygoje „Shattered“ („Sukrėstas“). Čia, Preigerio
universitete, man tiesiog metė iššūkį mano komandos draugai krikščionys iš „Cincinnati Reds“
perskaityti keletą religinių knygų, jas sukritikuoti ir pasidalyti mintimis, kuriais klausimais autoriai
klydo ir kodėl ateizmas yra vienintelė tikra ir teisinga perspektyva visiems, kurių
neapgavo fantazija, išgalvotos istorijos arba mitologija.
Turiu omenyje žmogų, kuris savo įsitikinimus ir vertybes nori grįsti įrodymais ir argumentais, o
ne emocijomis ir tradicijomis. Užsibrėžiau paneigti teizmą ir nemaniau, kad tai
užtruks ilgai, tačiau susidūriau su tam tikrais sunkumais, kaip
Aristotelis, Augustinas, Akvinietis. Paprastai tariant, suvokiau, kad iš tiesų yra ne vienas,
o 4 didieji sprogimai, kuriuos reikia paaiškinti.
Anksčiau apie tai net nebuvau pagalvojęs.
Visi žinome apie pirmąjį Didįjį sprogimą, tiesa? Paprastai tai būna atsakymas į klausimą: „Kodėl
yra kažkas, o ne niekas? Tai – idėja, kad buvo niekas, jis sprogo ir –
bum! – atsirado kažkas! Turiu omenyje, kad laikas, materija ir erdvė
atsirado per stiprų kosmologinį blyksnį maždaug prieš 14 mlrd. metų. Nebuvo jokio laipsniško vystymosi,
jokių pereinamųjų formų, tiesiog persijungimas – metafizinis įvykis - pirma to nematėte, o dabar matote.
Gerai, noriu sekti įrodymais, kad ir kur jie vestų.
Tačiau astrofizikai mums sako, kad per šį pirmąjį Didįjį sprogimą susidarė tik
saujelė pagrindinių elementų, o trilijonų žvaigždžių branduolinėms krosnims prireikė milijardų metų,
kad susidarytų 118 periodinės lentelės cheminių elementų.
Tačiau pirmasis teorinis kosmologinis Didysis sprogimas – tai tik materija ir energija.
Jame net nepradedama kalbėti apie gyvybės atsiradimą. Taigi, kaip iš negyvosios gamtos atsirado gyvybė?
Kaip įvyko abiogenezė? Turiu omenyje sąvoką, kad kažkas gali atsirasti
iš nieko. Kur yra įrodymų?
Na, jums reikės dar vieno tikėjimo apie kažką iš nieko šuolio, kažkokio biologinio - antrojo Didžiojo sprogimo.
Nepaisant visų protu nesuvokiamų fizikos, biologijos ir chemijos pasiekimų, padarytų per pastaruosius 100 metų,
vis dar nesame priartėję prie to, neturime nė menkiausio supratimo.
Kuo arčiau žvelgiame, tuo didesnė atsiveria bedugnė.
Žinoma, mes daug sužinojome, kaip manipuliuoti gyvybės formomis, kaip sudėti ir atimti
DNR medžiagą, net sudaryti žmogaus genomo žemėlapį, bet neturime nė menkiausio supratimo, kaip tiesiogine prasme sukurti
gyvybę iš negyvosios medžiagos. Šiuo metu vis dar turime tik fizikos, chemijos ir kai
kuriuos biologijos pagrindus, žinių apie materiją, energiją ir paprastą gyvybę.
Tačiau vis dar nežinome, kaip paaiškinti didžiulę gyvybės formų įvairovę, turiu
omenyje didžiulius skirtumus tarp bakterijų, augalų ir gyvūnų. Taip pat nežinome,
kaip paaiškinti žmogaus ir gyvūno skirtumus. Šiuo metu vis
dar neturime antropologijos.
Taigi mums reikės savotiško trečiojo, antropologinio Didžiojo sprogimo, kad visa tai paaiškintume,
o to, žinoma, siekė Č. Darvinas savo veikale „Žmogaus kilmė“.
Jis atsakė į daugybę klausimų, bet taip ir nesugebėjo atsakyti į pagrindinį klausimą:
kaip evoliucija prasidėjo?
Mes vis dar nebaigėme aprašyti mus supančio pasaulio. Reikės paskutinio
Didžiojo sprogimo, kad paaiškintume, kaip mechanistinės gyvūnų smegenys gali tapti save reflektuojančiu
žmogaus protu. Net mažiausios gyvybės formos turi smegenis ir centrinę nervų sistemą.
Turiu omenyje, kaip kažkas tokio tampa Mikelandželo, Šekspyro, Bethoveno protu?
Juk gyvūnai nekuria meno ir nevertina grožio.
Tačiau problema yra dar paprastesnė. Kaip paaiškinti laisvą valią ir savistabą,
jau nekalbant apie žmogaus egzistencinį poreikį klausti: „Kodėl?“ Ką gi, mums reikės kokio nors psichologinio
ketvirtojo Didžiojo sprogimo, kad paaiškintume žmogaus moralinį ir estetinį jausmą – jo prasmės
ir tikslo paieškas ir, žinoma, jo tiesos, gėrio ir grožio vertinimą. Vėlgi turite
suprasti, kad šioms problemoms spręsti reikia sprogimų – turiu omenyje staigius atsiradimus, nes
nėra jokių įrodymų apie laipsnišką
bet kurių iš šių dalykų vystymąsi.
Taigi aš, kaip ir jūs, galiu pasirinkti tikėti arba šiais keturiais dideliais „kažko iš
nieko“ sprogimais, paaiškinančiais tai, ką matome aplink save, arba už viso to slypinčiu
Kūrėju - Dievu. Taigi, kai kitą kartą kas nors jūsų paklaus:
„Ei, o kaip dėl Didžiojo sprogimo?“, būtinai jų paklauskite: „Kurio? Kosmologinio, biologinio, antropologinio ar psichologinio?“
Aš esu Frenkas Pastori iš Preigerio universiteto.