Net ateistai pripažįsta, kad knyga, labiausiai
prisidėjusi prie Vakarų civilizacijos
sukūrimo, yra Biblija.
Dar visai neseniai tai buvo laikoma dideliu pasiekimu.
Juk būtent Vakarų civilizacija sukūrė visuomenes, kurių pagrindą sudarė individo
laisvė, demokratija, kurios patvirtino visų žmonių lygybę ir pasauliui suteikė
„visuotinių žmogaus teisių“ sąvoką.
Žinoma, šiems unikaliems moraliniams idealams
įgyvendinti prireikė šimtmečių, ir šie
idealai dažnai buvo pažeidžiami.
Tačiau tik Vakarai suformulavo šiuos idealus,
o ką jau kalbėti apie jų įgyvendinimą,
ir paskui paskleidė juos visame pasaulyje.
Tačiau per pastarąjį pusšimtį metų daugelis šių
dovanų gavėjų, ypač labai išsilavinę žmonės,
nebelaikė Vakarų civilizacijos moraliai pranašesne už bet kurią kitą.
Mažėjant pagarbai Vakarų civilizacijai, mažėjo ir pagarba tos
civilizacijos šaltiniui.
Biblija buvo ne tik ignoruojama, bet ir
niekinama – geriausiu atveju kaip kvaila pasaka,
blogiausiu – kaip amoralus kūrinys.
Toks požiūris kyla ne iš intelektualinio
kruopštumo, o iš intelektualinės tinginystės.
Žmonės įvairiai prieštarauja Biblijai, tarsi į tuos prieštaravimus nebūtų
racionalių ir moralinių atsakymų.
Tačiau iš tiesų į visus tuos prieštaravimus yra racionalūs ir moralūs atsakymai.
Daugelį jų duodu savo knygoje „The Rational Bible“
bet leiskite man čia pateikti du.
Biblijos Pakartoto Įstatymo knygoje sakoma, kad jei kas nors turi maištingą sūnų,
kuris neklauso tėvo ir motinos, tėvai gali nuvesti jį pas miesto vyresniuosius,
kad šie jį nuteistų.
Jei sūnus pripažįstamas kaltu, miestiečiai turi jį užmušti akmenimis.
Skamba gana primityviai, ar ne?
Tačiau iš tiesų tai buvo didžiulis moralinis šuolis į priekį.
Šis įstatymas visiems laikams panaikino tėvų nuosavybės
teisę į savo vaikus, o kartu ir teisę juos nužudyti.
Šio įstatymo genialumas buvo tas, kad jis tarsi išsaugojo absoliučią tėvų valdžią,
bet iš tikrųjų ją panaikino.
Bet, atsakysite, miesto gyventojai vis tiek galėjo nužudyti vaiką.
Teoriškai tai buvo tiesa.
Tačiau žydų – žmonių, kurie atnešė šią knygą į pasaulį ir gyveno pagal jos
taisykles – istorijoje neturime nė vieno atvejo, kad taip būtų nutikę.
Vakarų religijos kritikai kaip dar vieną amoralaus
biblinio įstatymo pavyzdį dažnai nurodo ir garsųjį
biblinį įstatymą „Akis už akį, dantis už dantį, ranka už ranką“ ir pan.
Tačiau šis įstatymas, žinomas lotynišku
pavadinimu „lex talionis“ – keršto įstatymas, buvo
dar viena didelė moralinė pažanga.
Jis nebuvo skirtas suprasti pažodžiui ir niekada nebuvo suprantamas pažodžiui
dėl paprastos priežasties – neįmanoma tiksliai atkartoti kūno sužalojimo.
Tik „gyvybė už gyvybę“ buvo turima omenyje ir suprantama pažodžiui: už tyčinę
žmogžudystę numatyta mirties bausmė.
Taigi, ką tuomet tai reiškė?
Viena vertus, „lex talionis“ yra aukščiausias žmonių lygybės patvirtinimas.
Kiekvieno žmogaus akis yra tokia pat vertinga kaip ir bet kurio kito.
Princo akis verta ne daugiau nei valstiečio akis.
Tai buvo visiškai nauja istorijoje.
Pavyzdžiui, Babilono Hamurabio kodekse buvo
nustatyta, kad kilmingojo akis yra daug vertingesnė
už paprasto žmogaus akį.
Antra, principas „akis už akį“ užtikrino, kad už nusikaltimą būtų
nubaustas tik kaltininkas.
Kituose teisės kodeksuose ir paplitusioje praktikoje, jei nužudydavai kieno nors
dukterį, būdavo nužudoma tavo duktė.
Tai buvo aiškiai uždrausta Biblijoje ir principu „akis už akį“.
Dabar būtų nubaustas žudikas, o ne žudiko duktė.
Trečia, „lex talionis“ draudė neteisingą kerštą.
Senovės pasaulyje, jei žmogus išlupdavo kitam žmogui
akį, auka, jei tik galėdavo, išlupdavo užpuolikui
abi akis arba jį nužudydavo, arba sužalodavo jo vaikus ir t. t.
Principas „akis už akį“, priešingai,
užtikrino, kad auka gaus tinkamą kompensaciją
už patirtą žalą, tačiau bausmė turėjo atitikti nusikaltimą.
Kai kitą kartą skaitysite arba išgirsite ką
nors teigiant, kad Biblija yra neracionali arba
amorali, papasakokite jiems, kaip maištingo sūnaus užmėtymo
akmenimis įstatymas nutraukė tėvų taikytą vaikų žudymą ir kaip
įstatymas „akis už akį“ sudavė unikalų smūgį dėl žmonių lygybės ir teisingumo.
Jei jie bus intelektualiai sąžiningi, pripažins, kad sužinojo kai ką naujo.
Aš esu Denisas Preigeris.