Mieli vaikai, kviečiu jus asmeniniam atsivertimui.
Šis laikas skirtas jums.
Be jūsų Dievo planas negali būti įgyvendintas.
Šventosios Mišios – tai pagrindinė mūsų, katalikų, tikėjimo tikrovė, taip pat
pagrindinė Medžiugorjės pranešimo dalis.
Viename iš pirmųjų apsireiškimų Dievo Motina pasakė regėtojams: „Jei galite rinktis tarp
atėjimo į apsireiškimą pamatyti manęs ir ėjimo į Šv. Mišias, norėčiau, kad eitumėte
į Šv. Mišias, nes Mišiose yra mano Sūnus.“
Ir šia prasme regėtojai tikrai pradėjo gyventi pagal šį pranešimą.
Pradėję gauti apsireiškimus, šie jauni paaugliai ir dešimtmetis vaikas
pradėjo kasdien eiti į Mišias.
Po Mišių jie kartais valandų valandas melsdavosi vieni.
Ir tai buvo toks gražus pavyzdys žmonėms matyti, kaip jie, būdami jauni,
pasikeitė po apsireiškimų.
Kalbant apie Mišias, jų centras yra Šventoji Eucharistija, dovana,
kurią Jėzus Kristus mums paliko – savo kūną, kraują, sielą ir dievystę.
Man patinka, kaip šventieji rašo apie Eucharistiją.
Šv. Pranciškus Asyžietis savo broliams sakė, kad kai kunigas konsekracijos metu
prie altoriaus duoną ir vyną paverčia Kristaus kūnu ir krauju, tą akimirką atrodo,
tarsi būtum pirmojo amžiaus Palestinoje.
Tą akimirką atrodo, tarsi būtum prie gimimo scenos.
Atrodo, tarsi Dievas nusileido iš dangaus į Mergelės įsčias.
Ir, žinoma, nes Dievas tą akimirką nusileidžia į kunigo rankas
Eucharistijos pavidalu.
Nes su Eucharistija Jėzus mūsų nepaliko.
Su Eucharistija jis mums duoda savo buvimą, savo buvimo tęsinį.
Ir su Eucharistija jis mums duoda dvasinį maistą.
Eucharistija mus stiprina malone, leidžia mums giliau mylėti, giliau mylėti Dievą
ir artimą, leidžia giliau bendrauti su Viešpačiu.
Man patinka šv. Faustinos istorija.
Šv. Faustina savo dienoraštyje taip gražiai rašo apie Eucharistiją.
Vienoje ištraukoje ji rašo, kaip Kristus ją kviečia kovoti kaip riterį už žmonių
sielas ir suprasti, kad jai reikia priimti Eucharistiją, nes Eucharistija suteiks jai jėgų
ir maitins ją dvasinėje kelionėje ir dvasinėje kovoje.
Buvo vienas susitikimas.
Faustina ką tik išėjo iš koplyčios.
Ji dalyvavo Mišiose.
Ir kai ji išėjo iš koplyčios, jos link ėjo kita sesuo.
Sesuo šiek tiek pavydėjo Faustinai.
O Faustina tiesiog spinduliavo Kristaus šviesa.
Taigi sesuo sarkastiškai pasakė: „O, žiūrėkite, jos Karališkoji Didenybė.“
Ir Faustina akimirką susimąstė.
Ir ji suprato: „Aš ką tik priėmiau karališkąjį Jėzaus Kristaus kraują Komunijoje.“
Taigi ji jai pasakė: „Žinai ką? Taip, manyje teka karališkas kraujas.“
Ir tai buvo gražus atsakymas, nes kai esame krikštijami, esame krikštijami
į Kristaus kunigo, pranašo ir karaliaus tikrovę.
Ir Faustina netgi sugebėjo tai pamatyti Šventojoje Eucharistijoje, kaip priimdama
Jėzaus Kristaus kraują, ji priima karališkąjį Kristaus kraują.
Ir ji taip pat yra sudievinama.
Kai priimame Komuniją, galime dalyvauti dieviškojoje prigimtyje.
Galime dalyvauti su Dievu giliu, mistiniu būdu, kurį nedaugelis
gali suprasti.
Tai tokia dovana, broliai ir seserys.
Dabar yra daug tų, kurie nepriima arba negali priimti Eucharistijos ar eiti
į Mišias dėl įvairių aplinkybių, bet vis tiek to trokšta.
Tiems asmenims yra dvasinės Komunijos galimybė.
Galima melstis dvasinės Komunijos maldą, prašant, kad Eucharistinis Viešpats įžengtų.
Ir tiems broliams ir seserims, mes turime maldą jums, jūsų pačių,
jūsų pačių susitikimui su Kristumi.
Taigi, pradėkime.
Mano Jėzau, tikiu, kad Tu esi Švenčiausiuosiuose Sakramentuose.
Myliu Tave labiau už viską ir trokštu priimti Tave į savo sielą.
Kadangi šiuo metu negaliu priimti Tavęs sakramentiškai, ateik bent dvasiškai į mano širdį.
Aš Tave apkabinu, tarsi Tu jau būtum ten, ir visiškai susivieniju su Tavimi.
Niekada neleisk man nuo Tavęs atsiskirti.
Amen.
Broliai ir seserys, nelaikykime savaime suprantama dovanos, kuri yra Eucharistija,
kad Jėzus Kristus gali būti taip artimai susijungęs su mumis.
Amen.