Mieli vaikai, kviečiu jus asmeniniam atsivertimui.
Šis laikas skirtas jums.
Be jūsų Dievo planas negali būti įgyvendintas.
Vienas galingiausių Medžiugorjės Dievo Motinos pranešimų yra pasninko pranešimas.
Ji kviečia mus pasninkauti.
Iš pradžių ji prašė žmonių pasninkauti penktadieniais, o vėliau pridėjo
ir trečiadienius su duona ir vandeniu.
Tai siejasi su senu krikščionišku dvasingumu.
Ankstyvajame krikščionių rašte „Didachė“, paremtame Dvylikos Apaštalų mokymu,
sakoma, kad ankstyvieji krikščionys pasninkaudavo trečiadieniais ir penktadieniais
su duona ir vandeniu.
Trečiadieniais, nes tradiciškai laikoma, kad tą dieną Jėzų išdavė Judas.
O penktadienis, žinoma, primena didžiąją Viešpaties kančią, jo nukryžiavimą,
jo mirtį už mus.
Ir pasninkas turi tokią didelę galią.
Evangelija sako, kad tam tikri demonai gali būti išvaryti tik malda ir pasninku.
Kai galvoju apie pasninką, galvoju apie tris esminius jo aspektus.
Užtarimas, artumas ir vidinė laisvė.
Užtarimu galime aukoti savo pasninkus už kitus.
Galime aukoti savo pasninkus, kad atneštume malonių į kitų žmonių, mylimųjų,
gyvenimus ar intencijas.
Galbūt pasninkauti už tuos, kurie netiki, tuos, kurie yra toli nuo Dievo.
Galbūt pasninkauti už ligonius, kenčiančius arba už sielas skaistykloje,
dėl jų apsivalymo.
Prisimenu, kai pradėjau gyventi pagal pranešimus, viename Dievo Motinos pranešime
buvo sakoma: „Gyvenkite pagal pranešimus ir matysite stebuklus. Jei ne,
aš negalėsiu jums padėti.“
Ir aš norėjau matyti stebuklus savo gyvenime.
Vienas iš stebuklų, kuriuos norėjau pamatyti, buvo mano tėvų santykiuose.
Mano tėvai, deja, turėjo labai sudėtingą santuoką.
Ir vienais metais jie labai susipyko.
Po šio ginčo jie nustojo kalbėtis vienas su kitu.
Tai tęsėsi savaites, paskui mėnesius, paskui metus, paskui daugelį metų.
Ir aš pradėjau už juos pasninkauti su duona ir vandeniu, gyvendamas Dievo Motinos
dvasingumu, taip pat melsdamasis už juos.
Ir vos po poros mėnesių jie pradėjo kalbėtis vienas su kitu.
Paklausiau mamos, kiek laiko praėjo? Ji atsakė: „Šešeri metai.“
Štai kokius pančius priešas gali uždėti šeimai, nes šeima yra šventa,
ir priešas nori atnešti susiskaldymą ir sumaištį.
Bet atkreipkite dėmesį, kaip šiuos pančius, kurie truko metus, Dievo galia sunaikino
vos per porą mėnesių.
Dievo Motina dažnai sako: „Man jūsų reikia.“
Faktas, kad Dievo Motinai mūsų reikia, kad jai reikia mūsų pasninko, aukų, maldų,
ir kad per mūsų dalyvavimą gali būti išlieta daugiau malonių nuo kryžiaus, yra didelė garbė.
Tai taip pat veda į artumą – antrąjį pasninko aspektą.
Kai pasninkaujame, sakome „taip“ Jėzaus Kristaus kryžiui.
Jis mirė už mus, kentėjo už mus, atidavė viską už mus.
Ir mes turime tai atminti, atminti Jo kančią, kiek Jis kentėjo už mus, kai atsisakome
maisto, televizijos, interneto ar bet ko kito.
Mes aukojame auką Viešpačiui, ir šia prasme tai tampa meilės aktu.
Pasninkas nėra tik pareiga, kurią turėtume atlikti su apmaudu.
Ne, tai aš ir jūs sakome: „Viešpatie Jėzau, Tu mirei už mane, todėl šiandien galiu
atsisakyti maisto dėl Tavęs, ir aukosiu tai Tau, kad Tu tai panaudotum malonėms.“
Ir šia prasme mes paverčiame šį aukos aktą artumo aktu.
Tai santykis, kuris mus artina prie nukryžiuoto Kristaus ir Jo Šventosios Motinos.
Ir trečiasis pasninko aspektas – vidinis perkeitimas.
Pasninkas keičia mus, įžengia Dievo malonė.
Kai leidžiate sau atimti fizinius poreikius, pavyzdžiui, maistą, jūsų dvasiniai
pojūčiai atgyja.
Kai aukojate tai su malda, tampate stipresni, labiau atsiriboję.
Bažnyčios tėvai sakė: „Jei kovoji su geismu, pasninkauk.“
Nes jie suprato, kad su pasninku ateina vidinis tyrumas, tas vidinis perkeitimas.
Taigi, kai sakome „taip“ tam kryžiui, net mūsų fiziniai pojūčiai, net mūsų
aistros gali būti nukryžiuotos, ir mes tampame laisvesni.
Kaip Viešpaties, išeinančio iš kapo, atvaizdas, tai naujo „aš“ prisikėlimas.
Ir šia prasme, broliai ir seserys, kvietimas pasninkauti nėra kažkas, į ką reikėtų
žiūrėti su apmaudu, kaip į pareigą ar kažką, kas atima mūsų laisvę.
Iš tikrųjų tai suteikia jums gilesnę laisvę.
Tai veda jus į gilesnį santykį su Dievu ir į jūsų, kaip užtarėjo, vaidmenį,
kuris gali padėti Jėzui ir Marijai pakeisti kitų gyvenimus, nes jūs aukojate
savo auką vienybėje su Jėzaus Kristaus kryžiumi.
Kokia garbė.