Nuo XVIII amžiaus ir vadinamojo „proto amžiaus“ pradžios
dauguma labiausiai išsilavinusių pasaulio žmonių
buvo visiškai įsitikinę, kad vien protas mus
atves į gėrį ir gerą pasaulį. Mums nereikia Dievo. Mums nereikia religijos.
Mums reikia tik proto. Blogis, kaip mums buvo sakoma beveik
tris šimtmečius, neturi prasmės. Jis neracionalus.
Štai kodėl dažnai išgirsite žudikus diktatorius
vadinant „bepročiais“, o jų blogio režimus
apibūdinant kaip „bepročių“ veiklos rezultatus, kitaip
tariant, visišką priešingybę racionaliems žmonėms.
Stalinas buvo iracionalus. Pol Potas buvo beprotis.
Mao genocidinė kultūrinė revoliucija, kurios metu jis
nurodė nužudyti nuo 50 iki 75 mln. kinų (ne mažiau taikos metu),
įprastai vadinama „beprotybe“. O Irano
režimo raginimai sunaikinti Izraelį įprastai
atmetami kaip – atspėjote – neracionalūs.
Geri ir moralūs dalykai savo ruožtu visada siejami su protingumu.
Tačiau protingumo ir gėrio sąsaja yra tik graži svajonė.
Žinoma, protas gali skatinti daryti gera. Tačiau
lygiai taip pat jis gali skatinti ir blogus veiksmus.
Paimkime ne žmogžudystės pavyzdį. Ar teisinga,
ar neteisinga mokiniui sukčiauti rašant testą?
Žinoma, blogai.
Bet dabar atsakykite į šį klausimą:
racionalu, ar neracionalu sukčiauti per testą?
Atsakymas nėra toks akivaizdus, ar ne? Galų gale, jei jums gali pavykti išsisukti
ir tai gali padėti įstoti į puikią mokyklą
arba gauti puikų darbą, sukčiauti sprendžiant testą
gali būti racionalu. Ta pati logika galioja ir dalyvaujant
neaiškiame, bet pelningame verslo sandoryje arba tapti
neištikimu (-a) sutuoktiniu (-e). Jei žinote, kad jums
gali pavykti išvengti bausmės, arba paprasčiausiai
manote, kad nauda, gauta darant ką nors
neteisėto arba amoralaus, yra didesnė už riziką būti pagautam, kodėl to nedaryti?
Arba atsakykite į šį klausimą: racionalu,
ar neracionalu nacių okupuotoje Europoje
Antrojo pasaulinio karo metais rizikuoti savo gyvybe, kad paslėptum žydą?
Visi žinome, kad tai buvo aukščiausio lygio moralinė didybė. Bet ar tai buvo racionalu?
Ne visai. Racionaliau už savisaugą nebūna. Be to,
visuose tyrimuose, kuriuos skaičiau apie nežydus
gelbėjusius žydus per Holokaustą
(o jų skaičiau daugybę), niekada neteko skaityti,
kad kuris nors gelbėtojas būtų sakęs, jog tai, ką darė, darė dėl to, kad
tai buvo protinga arba racionalu. Nė vieno.
Protingumas veda į gėrį tik tada, kai patys to norite.
Lygiai taip pat, kaip ir į blogį, kai to norite.
Protas yra tik įrankis. Jis nėra moralesnis už peilį.
Peiliu įmanoma žudyti arba kankinti žmones. Tačiau
chirurgo rankose jis gali būti naudojamas gyvybėms gelbėti.
Jei norite išsaugoti laisvę, racionalu dėl jos kovoti ir rizikuoti savo gyvybe.
O jei norite išlaikyti fašistinę, komunistinę arba islamistinę
diktatūrą, lygiai taip pat racionalu rizikuoti savo gyvybe jos labui.
O kalbant apie laisvę, ne protas verčia žmones
vertinti laisvę. Daugelis racionalių žmonių kur kas
labiau nei laisvę vertina saugumą, tvarką,
teritoriją, teokratiją arba daugelį kitų dalykų.
Protas gali paskatinti žmones padaryti įvairiausias išvadas.
Pavyzdžiui, paklaustas, ar nužudytų neįgalų
kūdikį, žymus Prinstono universiteto filosofijos
profesorius atsakė: „Taip, jei tai geriausiai atitiktų kūdikio ir visos
šeimos interesus.“ Ar galite pateikti grynai
racionalią priežastį, kodėl
profesorius klysta?
Vienintelė priežastis, kurią galiu pasiūlyti, yra
tikėjimas, kad visi žmonės yra sukurti pagal Dievo
paveikslą, todėl yra be galo vertingi. Tačiau
visokeriopos žmogaus gyvybės vertingumas yra tikėjimas,
o ne proto teiginys. Graikai, Vakarų proto kūrėjai,
manė, kad visai pagrįsta palikti sergančius
kūdikius numirti. Kūdikis būtų tik našta tėvams
ir valstybei. Būtent tikėjimu besivadovaujanti
Jeruzalė (kita Vakarų civilizacijos motina), o ne
protu besivadovaujantys Atėnai išmokė pasaulį palikti sergančius kūdikius gyvus.
Taigi, kai kitą kartą skaitysite apie kokį nors
baisų nusikaltimą arba baisų režimą, neatmeskite
jo kaip neracionalaus arba beprotiško. Įvardykite jį kaip tokį, koks jis yra.
Tai blogis.
Aš esu Denisas Preigeris.