Dulkės sugrįš į žemę, kur kadaise jos ir buvo,
o dvasia - pas Dievą, kuris jį davė.
Marija, tu liksi viena.
Jie valdys dirbtuvę.
Mes visada žinojome apie Jėzų. Jėzus atėjo į žemę ne mums.
Jei tik galėčiau pabūti šiek tiek ilgiau.
Teesie Dievo valia.
Ramybė tau, Juozapai.
Į Tavo rankas atiduodu savo dvasią.
Būdamas pavojuje, šaukiausi VIEŠPATIES, ir jis mane išklausė.
Verkiau ir Jis išgirdo mano balsą.
Nužengiau į kraštą,
kurio velkės užsklendė mane amžinai.
Bet tu, VIEŠPATIE, mano Dieve, iškėlei mano gyvastį iš kapo.
Klausyk, Izraeli, Viešpats, mūsų Dievas, yra vienintelis Viešpats.
Per atgailą ir atsivertimą gimei naujam gyvenimui!
Ir Viešpats tave laimina!
Viešpats džiaugiasi jumis!
Ramybės jums.
Jis atleis jums, jei nuoširdžiai atgailausite.
Atsimerkite, būkite pasirengę karalystės atėjimui.
Tebus nuvalytos jūsų širdys.
Atleisk man, aš nusidėjau. Padėk man būti stipriai.
Būk stipri.
Tai aš turėčiau būti Tavo pakrikštytas,
o tu ateini pas mane!
Šį kartą paklausyk!
Taip mudviem dera atlikti visa, kas reikalinga teisumui.
VIEŠPATIE, amžinasis Tėve, Aš girdžiu Tavo balsą.
"Šitas yra mano mylimasis Sūnus,"
kuriuo aš gėriuosi".
Per savo atgailą jūs gimstate naujam gyvenimui.
Ir Viešpats išlieja savo palaiminimus jums.
Viešpats džiaugiasi atgailaujančiomis širdimis.
Šis vanduo apvalo jus.
Andriejau. Pilypai.
Štai Dievo Avinėlis, kuris užsikrauna pasaulio nuodėmes!
Dabar Jį turite sekti, o ne mane.
Jam skirta augti, o man mažėti.
Jie atjoja mūsų suimti, eikime su mumis!
Mano laikas baigėsi.
Prašau! Prašau! Marija! Marija! Marija!
Paskubėk! Paskubėk! Marija! Marija! Marija!
Tavo sūnus grįžo! Jis sinagogoje.
Jis nuėjo tiesiai į sinagogą! Mačiau Jį!
Ir dabar skaitinys iš Pranašų.
Pranašas Izaijas. Kas perskaitys?
Šiandien mano eilė, Rabi.
Argi tai ne Juozapo sūnus?
- Taip, dailidės Juozapo, - Dailidė, tegu ilsisi jo siela.
Viešpaties Dvasia ant manęs,
nes Jis patepė mane, kad neščiau gerąją naujieną vargdieniams.
Jis pasiuntė mane gydyti sužeistas širdis,
skelbti belaisviams išvadavimo,
akliesiems ­ regėjimo;
siuntė vaduoti prislėgtųjų
ir skelbti Viešpaties malonės metų.
Amen.
Šiandien išsipildė ką tik jūsų girdėti Rašto žodžiai.
Raštai išsipildė?
- Ar jis sako išsipildė? - Kaip jis drįsta pasakyti tokį dalyką?
Ką turi minty?
Pranašystė, kurią perskaitei, išsipildys tik atėjus Mesijui.
Taip, jis teisus, atėjus Dievo karalystei.
Dievo karalystė ateina ne žmonių numatytu būdu.
Atsiverskite ir tikėkite Evangelija.
Dievo karalystė čia pat.
Ką?
Jonas Krikštytojas!
Rabi, paimk iš jo Raštus! Jis piktžodžiautojas!
Jis suteršia juos.
Jis neturėtų liesti jų savo nešvariomis rankomis!
Girdėjau dalykų apie tave. Aš atsiprašau, aš atsiprašau.
Joks pranašas nepriimamas savo tėviškėje.
Kuom save laikai? Pranašu Jonu?
Tave reikia išmesti iš šitos šventos vietos!
Nešdinkis iš čia, piktžodžiautojau!
Palaimintas, kas nepasipiktins manimi.
Išveskite šį žmogų iš čia! Neleiskite jam liesti Šventųjų Raštų!
Piktžodžiautojas!
Šiandien išsipildė ką tik jūsų girdėti Rašto žodžiai.
Ką? Kas atsitiko viduje sinagogos?
Eikim pažiūrėti!
Rabi! Jūs turite sustabdyti juos! Jūs negalite to leisti!
Rabi! Jie nesupranta, kas šis žmogus!
Andriejau!
Išeik, išeik iš čia! Niekada negrįžk į Nazaretą!
Neleiskit jam eiti! Piktžodžiautojas!
Užmėtykit jį akmenimis!
Piktžodžiautojas!
Štai ko jis nusipelno! Štai ką jis nusipelno...
Nepaleiskite jo!
Mokytojau! Mokytojau!
Mokytojau!
Mums buvo pasakyta, kad prisistatytume tau.
Esu Andriejus iš Kafarnaumo, žvejys.
Būsiu tavo pasekėju, jei paimsi mane kartu.
Tai Pilypas.
Mus atsiuntė pranašas Jonas Krikštytojas.
Jį ką tik įkalino karalius Erodas Antipas.
Andriejus.
Pilypas.
Eime su manimi.
Nagi!
- Pasakyk man, kada buvo Jonas suimtas? - Kai tik jis įžengė į Galilėją.
Jis turėjo grįžti. Pernelyg daug žmonių laukė jo...
Štai Galilėjos jūra ir Kafarnaumas, kur gimiau.
Tai žvejų miestas, tačiau jis turi didžiausią sinagogą Izraelyje.
Galite likti mano brolio namuose.
Jis geras žmogus, Simonas Petras.
Dievo įsakymai taip seniai duoti Mozei
neturėtų likti negyvu akmeniu nemąstantiems protams.
Negyvas akmuo? Įstatymo plokštės?
- Ką turi galvoje? - Ant akmens yra parašytas Įstatymas,
bet pats pats Dievo Įstatymas yra gyvas!
Gyvos būtybės nuolat keičiasi.
Bet Įstatymas yra amžinas - negali pakeisti Mozės Įstatymo. Ne! Tai tiesa, įstatymas čia.
Žmogus yra iš kūno ir kraujo, ir jis keičiasi.
Ar jis nelieka tas pats žmogus?
Dievas nori parašyti Įstatymą jūsų širdyse.
Rabi, tu sakei kad atėjai mums pranešti Gerosios naujienos.
Ar tai tiesa? Geroji naujiena? Kad įstatymas yra gyvas, kaip žmogus?
Mano atnešta Geroji naujiena yra ta, kad jūsų nelaisvė baigėsi.
Ką reiškia, kad mūsų nelaisvė jau baigėsi? Kokia nelaisvė?
Vergystė nuodėmėje!
Dievas įvykdo pažadą, duotą Izraelio tautai,
ir susitaikina su žmogumi.
Dievas ateina pas jus.
Pas visus, net ir labiausiai pasigailėtinus.
Neužtrenkite durų Jam prieš veidą.
Rabi! Demonas jį dažnai į ugnį įstumdavo ir į vandenį, norėdamas pražudyti.
Tad, jei ką gali, pasigailėk mūsų ir padėk mums!
Šėtone!
Išeik iš jo.
Piktoji dvasia išėjo.
Pažiūrėkit...
Tėve!
Sūnau! Sūnau!
Tebūna pašlovintas Viešpats!
Viskas gerai.
Taip, mes visi žvejai šeimoje.
Andriejus gerai mus pažįsta,
bet aš buvau išsiųstas mokytis. - Galbūt tai viskas, kam tinki.
Ir ko tu išmokai?
Kad du kart du yra keturi, kartais.
Bet dauguma žmonių, atrodo, čia yra tam, kad būtų stumdomi.
Kad apgaulė yra geras darbas.
Kad gimimas yra mirties pradžia.
Bet turi būti kažkas daugiau žmogui tarp gimimo ir mirties.
Šiandien, kai klausiau Tavęs pamokslaujant,
aš pradėjau suprasti, tai suteikė viltį.
Per Tavo žodžius senieji Raštai tarytum atgijo.
Štai ir viskas, ko mes norime.
Norime, kad Viešpats būtų gyvas,
įrašytas mūsų širdyse, o ne tik ant akmens.
Koks tavo vardas?
Jonas, Zebediejaus sūnus.
Jonai,
pasilik su mumis.
Atgal, atgal! Čia, jūs idiotai!
Tai mano brolis, Simonas Petras.
Ir ten mano brolis, Jokūbas.
Jis šaukia vėl, piktas, kaip įprasta.
Jei kas nors yra girtas, tai tu!
Jis nerimtai. Jis geras žmogus.
Kas atsitiko, broli? Blogas laimikis?
Blogas laimikis! Nieko!
Vienintelis laimikis šiomis dienomis yra Romos mokesčiai!
Ir nors mes išprakaitavę, sunkiai triūsame su tinklais,
dvokiantys mokesčių rinkėjai paims pusę ir atiduos romėnams!
Kraugeriai!
Sveikas broli, eik ir pasakyk tai dėlei,
dviveidžiui mūsų mokesčių rinkėjui Matui,
kad jei jis nori daugiau pinigų iš manęs,
tegul prideda daugiau žuvų į ežerą.
Simonai, tai žmogus, apie kurį kalbėjau.
Vyras, apie kurį kalbėjo Jonas.
Jonas Krikštytojas.
Ką? Dar vienas šventas žmogus?
Ar esi vienas iš tų, kurie sako, kad būtume kantrūs?
Ir žada mums geresnių laikų ateityje?
O kaip dabar? Kaip mūsų vaikams?
Kas užpildys jų pilvus?
Kalbama daug šiomis dienomis, tuo tarpu mes visi badaujame!
Raskite šventąjį, kuris tai nutrauktų.
Tada gal aš paklausysiu.
Irkitės dar kartą. Plauksiu su jumis.
Mes ką tik ištraukėme tinklus!
Išimkite tinklus iš valties!
Prašau Simonai, daryk kaip jis sako!
Kodėl tu visada klausai šių žmonių kurie žino ežerą geriau nei aš?
Prašau!
Ko taip spoksai?
Ateik. Galėsi pamokslauti žuvims.
Išplaukiame! Plauksime vėl.
Mes visą dieną žuvavome ir nieko nesugavome!
Tačiau išplaukėm vėl ir sugavome
visas šias žuvis! Tai stebuklas!
Tai ne stebuklas! Tik Dievas gali daryti stebuklus.
Jie kalba šias šventvagystes, jie tiki!
Turime eiti ir pakalbėti!
Daugiau nebetelpa žmonių į mano namą!
Prašau! Prašau! Prašau!
Padėkite man! Aš negaliu užlipti!
Tai buvo nuostabu! Aš žvejojau 4 metus,
bet niekada nemačiau tokio didelio laimikio.
Daugiau...
Taigi, ten buvo daugiau stebuklų, ar ne?
Ir didelis laimikis įkvėptas pranašo,
Koks jo vardas, Jėzus? Eik!
Jis pas Simoną Petrą, jūs jį žinote? Žvejį?
Taip, jis skolingas man mokesčių, ar ne?
Traukis!
Nagi nagi...
Na, jei ten buvo didelis laimikis, jis gali sumokėti, ar ne taip?
Dangaus karalystė panaši į dirvoje paslėptą lobį.
Atradęs jį, žmogus iš to džiaugsmo eina,
parduoda visa, ką turi, ir perkasi tą dirvą.
Dangaus karalystė dar panaši į pirklį, ieškantį gražių perlų.
Atradęs vieną brangų perlą,
jis eina, parduoda visa, ką turi, ir nusiperka jį.
Jūs visi esate žvejai.
Dangaus karalystė dar panaši į tinklą,
didelį tinklą, metamą į jūrą.
Staiga jis yra pilnas, beveik plyštantis!
Turite kviesti iš kitų valčių jums padėti!
Visi dirba kartu, laimingi, džiaugsmingi!
Tai džiaugsmo laikas,
džiaugtis tuo, ką Dievas nemokamai davė.
Bet vieną dieną Dievas lieps atsiskaityti už duotą dovaną.
Būkite pasirengę.
Dangaus karalystė čia pat.
Rabi, sakai, kad Dangaus karalystė čia pat,
bet kada tiksliai ji ateis?
Matydami debesis, judančius iš rytų,
sakote: "Ateina lietus", ir taip atsitinka.
Pučiant dykumos vėjui jūs tvirtinate: "Bus karšta", ir taip iš tiesų esti.
Visi mokate skaityti žemės ir dangaus ženklus,
tai kodėl gi neišsiaiškinate, šio laiko ženklų?
Dangaus karalystė yra čia ir dabar.
Ką jis čia daro? Tai Matas,
mokesčių rinkėjas! Išvarykit jį!
- Petrai, tavo draugas Matas čia! - Nešdinkis!
Kraugerys mokesčių rinkėjas!
Čia tau nėra vietos!
Iš mano namų! Niekše! Šlykštyne!
Ne Simonai, ne! Simonai, pažvelk! Aš tavimi nesusiteršiu!
Girdėjau, sugavote didelį laimikį, Simonai!
Pakalbėsime apie tai vėliau, ar ne?
Bet kas šis tavo draugas?
Šis naujas pamokslininkas
ar mokytojas, ar kas jis yra.
Ar galiu pakelbėti su juo?
Lauk iš mano namų.
Atrodo esi labiausiai nepageidaujamas čia.
Aš nežinau tavo vardo,
bet aš žinau, ką tu darai.
Levis, arba Matas, aš žinoma abiem vardais.
Ir kitais...
Matau, turėtume susitikti vietoje kur abu būtume priimti.
Ar tavo namai toli?
Kodėl klausi?
Norėčiau pavakarieniauti pas tave šį vakarą.
Eisi į nusidėjėlio namus?
Eisiu į bet kuriuos namus, kur esu priimamas...
Jis čia!
Palaukit! Ką darot? Būk atsargūs! Tai mano nuosavybė!
Padėkite man. Aš toks esu jau 20 metų.
Tai Dievo prakeiksmas už mano nuodėmes
ir mano tėvų nuodėmes.
Tavo nuodėmės tau atleidžiamos.
Rabi, neturėtum taip kalbėti!
Tai juk piktžodžiavimas, tik Dievas gali atleisti nuodėmes.
Kas gi lengviau,
ar pasakyti: "Tavo nuodėmės atleistos",
ar liepti: "Kelkis ir vaikščiok!"?
Žmogaus Sūnus turi galią atleisti nuodėmes.
Kelkis ir eik namo.
Jis nesupranta, kokį papiktinimą gali sukelti!
Petrai, tu pasakyk jam!
Aš jam pasakiau...
- Na, pasakyk jam dar kartą! Visi kalba apie tai!
- Susitiks kelis fariziejus, manau. - Kurie vengia Įstatymo!
Mokesčių rinkėjai net negali įžengti į sinagogą.
Ir kiekvienas, susidėjęs su jais yra susitepęs, kaip ir jie.
- Taip, pagal fariziejus! - Na taip!
Tai jų argumentas. Petrai, pasakyk jam dar kartą.
Aš jam pasakiau! Ko jūs norite iš manęs?
Sakiau, kad Matas yra kraugerys, mano priešas.
Aš nekenčiu Mato! Visi nekenčia.
Bet Jėzus jam pasakytų, "Kodėl gi tau neprisijungus prie mūsų."
Andriejau.
Andriejau, aš ne toks kaip tu.
Nesu kunigų ir pranašų pasekėjas.
Aš žvejys. Turiu rūpintis šeima.
Jūs sekėte Krikštytoją, dabar sekite šitą.
- Petrai! - Tiesiog palikite mane ramybėje!
Kam jį atvedėte pas mane?
Štai mano gyvenimas!
Mano tinklai.
Mano valtis.
Eikite! Sekite jį!
Bet palikite mane ramybėje!
Nagi. Negali kalbėtis su juo, kai jis toks.
Eime, Pilypai.
Man skirta būti čia.
Mokytojau!
Tai papiktinimas - valgyti su šiais žmonėmis!
Ar nežinai, kas jie yra?
Mes gyvename savo gyvenimą garbingai.
Laikomės įstatymo, aukojame.
Jie yra vagys, kekšės.
Smurtingi ir bedieviai žmonės.
Ir dabar tu sėdi ir valgai su tokiais žmonėmis,
kurie užsiiminėja orgijomis ir iškrypimais!
Aš atėjau ne teisiųjų šaukti, o nusidėjėlių
ir jie gali patekti į Dangaus karalystę net anksčiau jūsų...
Klausyk Mokytojau! Jeigu eini valgyti
su šiais žmonėmis, jie suterš tave.
Visas miestas paliks tave!
Jokūbai, Viešpaties širdis yra gailestingumas.
Jis čia.
Tylos!
Ramybė jumis.
Ačiū,
kad atvykai į mano namus.
Rabi, esi laukiamas.
Būk pasveikintas, Rabi.
- Pasitrauk! - Ne, ne, nereikia. Aš prisėsiu ten.
Kodėl? Čia yra mano brolis Jokūbas.
Jis užsiima tuo pačiu verslu, kaip ir aš.
Aš geriu į tavo ir visų sveikatą.
Rabi, mes norime išgirsti tavo žodžius.
Prašome kalbėti mums!
Ne, ne, ne, ne, ne! Pirma pavalgykime!
Ne! Leiskite jam nuspręsti.
Ne, ne.
Norėčiau jums papasakoti istoriją.
Sėsk! Sėsk!
Vienas žmogus turėjo du sūnus.
Kartą jaunesnysis tarė tėvui:
"Tėve, atiduok man priklausančią palikimo dalį."
Tėvas padalijo sūnums turtą.
Netrukus jaunėlis, susiėmęs savo dalį,
iškeliavo į tolimą šalį.
Ten, palaidai gyvendamas, išeikvojo savo lobį.
Kai viską išleido,
toje šalyje kilo baisus badas,
ir jis pradėjo badauti.
Jis įsiprašė pas ūkininką šerti kiaulių.
Jis buvo toks alkanas, kad net kiaulių jovalas atrodė skanus.
Tačiau nė to jam neduodavo.
Tada susimąstė ir tarė:
"Nauose net tėvo tarnai turi apsčiai turi maisto,
ir dar lieka.
O aš čia mirštu iš bado!
Eisiu namo
ir paprašysiu tėvą priimti mane bent samdiniu.
Ir taip, jis išsiruošė.
Jam dar būnant toli,
tėvas pamatė jį grįžtantį.
Jam taip pagailo sūnaus,
kad jis pribėgo prie jo, puolė
ant kaklo ir pabučiavo.
O sūnus prabilo: "Tėve, nusidėjau dangui ir tau.
Nebesu vertas vadintis tavo sūnumi..."
Bet tėvas įsakė tarnams:
"Atneškite geriausią drabužį ir apvilkite jį."
Užmaukite jam ant piršto žiedą, apaukite kojas!
Papjaukite nupenėtą veršį! Puotaukime, linksminkimės
"Juk šis mano sūnus buvo miręs ir vėl atgijo"
Tuo metu vyresnysis sūnus dirbo laukuose.
Eidamas namo ir prisiartinęs prie sodybos,
išgirdo muziką ir šokius.
Jis pasišaukė tarną ir paklausė, kas čia dedasi.
Tas jam pasakė.
Tada vyresnėlis labai supyko
ir nenorėjo eiti namo.
Tėvas išėjęs pradėjo vadinti jį vidun, bet jis atkirto:
"Štai jau tiek metų tau tarnauju
ir niekada tavo įsakakymų neperžengiau,
o tu man nė karto nesi davęs
nė ožiuko pasilinksminti su draugais.
Bet vos tik sugrįžo šitas tavo sūnus,
prarijęs tavąjį turtą su kekšėmis,
tu tuojau jam papjovei nupenėtą veršį.
Tėvas atsakė: "Prašau",
Prašau, pasistenk suprasti.
Vaikeli, tu visuomet su manimi,
ir visa, kas mano, yra ir tavo.
Bet reikėjo puotauti bei linksmintis,
nes tavo brolis buvo miręs ir vėl atgijo,
"buvo žuvęs ir atsirado."
Atleisk man, Mokytojau.
Aš...
Aš tiesiog tik kvailas žmogus.
Išlaisvinkit jį! Jis yra nekaltas!
Jis Dievo žmogus!
Paleiskit pranašą Joną!
Išlaisvinkitę pranašą Joną!
Jonai!
Jonai?
Ko norite iš manęs?
Ar tai tik mano pažeistų santuokos įžadų reikalas?
Ar tik tai?
Nes nesu prieš atgailavimą, Jonai.
Hmm... Ar, tai patenkins tave?
Manai, kad man malonu matyti tave pūvantį tamsoje,
miniai kaukiant už šių sienų?
Kodėl tu nesiklausai proto?
Tau yra darbo čia, šioje apgailėtinoje karalystėje.
Jei nori galios, gali turėti galią.
Galios statyti, o ne griauti.
Mano užduotis buvo paruošti kelią tam,
kuris nešios karūną.
Kas tas žmogus? Pranašas iš Galilėjos?
Ar su juo man reikėtų kalbėti?
Nebijok dėl savo sosto, nenuvers.
Prieš tai, kol pasikeis karalystės, turi pasikeisti žmonės.
Tu taip sakai, bet aš klausiausi tų kvailių lauke.
Lyderiai sako viena, o jų pasekėjai siekia visai ko kito.
Kažkas turi kontroliuoti tavo minią.
Jonai, jei aš tave išlaisvinčiau,
ką tu darytum su savo laisve?
Sekčiau Tą, kuriam aš ruošiau kelią,
kaip ir daugelis kitų, kurie jau Jį seka.
Bet tu neišlaisvinsi manęs.
Erodai!
Aš klydau.
Taip.
Aš klydau.
Dievo prakeikimas yra su mumis.
Paleisk Joną.
Taip, siųsk jį atgal. Siųk jį atgal.
Siųsk jį į Egiptą. Tu teisus.
Juk kokią žalą jis gali padaryti mums ten?
Taip, rytoj.
Taip, rytoj per savo gimtadienį.
Kas geresnę dovaną galėtum padovanoti sau ir savo tautai?
Puikus malonės gestas.
Suprantu, suprantu!
O kokia puiki esi moteris! Kaip greitai keičiasi tavo širdis!
Kai jis bus laisvas, ir nueis į Egiptą,
jam gali tiesiog atsitikti nelaimė.
Kokia laki vaizduotė, matau kaip greitai keliauja tavo mintys.
Vaizduotė? Žinai, kad
visada skaitau tavo mintis.
Nepamiršk, kad taip pat galiu skaityti tavo mintis.
Erodai.
Kokios dovanos norėtumei gimtadieniui?
Kaip manai, ko norėčiau labiausiai?
Salomės?
Matai, aš galiu skaityti tavo mintis.
Sveiki atvykę į mūsų krantus! Išgelbėkit mus!
Jis čia!
Nuplukdyk ją atgal. Į Kafarnaumą.
Nemanykite, jog aš atėjęs nešti žemei ramybės.
Aš atėjau nešti ne ramybės,
o kalavijo.
Atėjau sukiršinti sūnaus prieš tėvą,
dukters prieš motiną ir marčios prieš anytą.
Žmogaus namiškiai taps jam priešais.
Galite pasakyti, "Mes palikome savo daiktus, kad taptume tavo pasekėjais."
Iš tiesų sakau jums: nėra nė vieno, dėl Dievo karalystės palikusio namus
ar žmoną, ar brolius, ar gimdytojus, ar vaikus, kuris jau šiuo metu
negautų šimteriopai, o būsimajame pasaulyje ­ amžinojo gyvenimo.
Kas nori išgelbėti savo gyvybę, tas ją praras;
o kas pražudo gyvybę dėl manęs ir dėl Evangelijos, tas ją atras.
Tačiau daugel pirmų bus paskutiniai,
ir daugel paskutinių ­ pirmi.
Nesikraukite lobių žemėje,
kur kandys ir rūdys ėda, kur vagys įsilaužia ir vagia.
Verčiau kraukitės lobį danguje,
nes kur tavo lobis, ten ir tavo širdis.
Mano vardas Jajiras. Aš esu vienas iš sinagogos vyresniųjų čia.
Mano dukrelė miršta!
Ateik ir uždėk ant jos rankas,
kad pagytų ir gyventų.
Nuvesk mane pas ją.
Jūsų duktė numirė...
Neverkite!
Vaikas nėra miręs,
o miega
Kas tu toks, kad čia ateini su savo juokeliais?
Mes matėme, kad ji mirė, o tu ne!
Nurimk, Tomai, prašau.
Mergaite, kelkis!
Mergaite, sakau tau, kelkis!
Duokite jai valgyti.
Ji gyva! Ji gyva! Ji gyva!
Rabi, aš noriu atsiprašyti.
Aš nežinojau, kas esi.
Maniau, kad vaikas miręs.
Na, ji buvo mirusi! Aš ją mačiau savo akimis.
Tu negali patikėti nematydamas, Tomai?
Kartais taip.
Kartais manau, kad žinau, kuo tikiu,
bet kažkas atsitinka... mano protas tampa neaiškus.
Nežinau.
Tu taip labai abejoji, turbūt nori būti visiškai tikras.
Taip, noriu!
Tada sek paskui mane.
Tu turi omeny, mesti savo darbą ir...
Taip.
Jayrai, ar duosi savo tarną, kad taptų mano mokiniu?
Su džiaugsmu, Mokytojau. Džiaugiuosi už jį.
Ar turi abejonių dėl sekimo manimi, Tomai?
Ne.
Manau, kad neabejoju.
Moterys.
Aš klausiu tavęs, kodėl gi jos klausysis?
Sakiau savo žmonai, kad nebūsiu išvykęs ilgam.
Bet kuriuo atveju, žvejyba beviltiška, kodėl gi nevykti.
Pasakiau jai, kad grįšiu pavasarį.
Nemeluok jai ir sau.
Meluoju?
Taip. Tu labai gerai žinai.
Tu niekada negrįši.
Aš grįšiu.
Ne, negrįši.
Niekada.
Tu niekada nebežvejosi.
Tu niekada nebeprisigersi.
Ir tu niekada nebegyvensi Kafarnaume.
Nė vienas iš mūsų.
Mes niekada nebusime tokie patys.
Kaip ir gyvenimas žmonių visame pasaulyje.
Mes žinome, kodėl, Simonai.
Mes pirmieji sužinojome.
Engėjų nebebus, šaipūnai prapuls,
ir sunaikinti bus išpuikėliai.
Prisiminkite Raštų žodžius!
Tuštybių tuštybė! Viskas tuštybė!
Vargas siekiantiems daryti bloga!
Vargas vadinantiems blogį gėriu, o gėrį ­ blogiu!
Vargas tiems, kurie išmintingi savo akyse!
Argi jūs nežinote?
Argi negirdėjote?
Argi tai jums neskelbta nuo pradžios?
Ar jūs nesupratote? Nuo tada, kai buvo padėti žemės pamatai,
Jis sėdi soste anapus dangaus skliauto virš žemės,
Didžiūnus Jis paverčia nieku,
o žemės valdovus ­ tuščiu burbulu.
Muzika! Muzika! Ha ha ha, muzika!
Gundyk jį. Gundyk jį.
Prisimink.
Pašok,
Salomėja.
Pašok.
Ką man pažadėsite už šokį?
Ko tu tik paprašysi manęs.
Net ir pusę savo karalystės.
Mano draugai!
Princesė ketina šokti.
Sakei, bet ką?
Taip.
Be ką.
Noriu Jono Krikštytojo galvos.
Oi... ne!
Tu pažadėjai.
Taip, tu pažadėjai! Tu pažadėjai, taip!
Jūs prisiekėte, mano viešpatie,
prieš visus savo svečius.
Ar bus kalbama, kad karalius Erodas nesilaiko pažadų?
Karaliau Erodai, jūs sakėte, viską.
Taip, jūs pažadėjote! Taip, jūs pažadėjote!
Tada karalius viešpataus pagal teisumą,
didžiūnai valdys pagal teisingumą.
Akys tų, kurie mato, nebus užmerktos.
Jie patamsyje daro savo darbus, sakydami: „Kas mus mato? Kas mus pažįsta?“
Vargas jiems! Vargas jiems!
Nukirto jo galvą kaip triušiui,
ir padovanojo šokančiai mergaitei.
Tik nužudydamas jį Erodas galėjo nutildyti jo balsą,
bet aš dar vis girdžiu jį.
Turime atkeršyti už jį.
Kerštas - bloga politika, mano draugai.
Tarkime, mes nužudysime Erodą, kas pakeis jį?
Pasakysiu, kitas Tiberijaus tarnas, Romos valdytojas, kaip Poncijus Pilotas.
Taigi, ką mes turėtume daryti? Pasiduoti?
Ar tapti Romos kariais, kaip sirai ir graikai?
Ne, romėnai turi žinoti, kad jie niekada lengvai nevaldys Galilėjos.
O, aš žinau, kad dabar mes kovojam tamsoje,
bet ateis laikas, kai Dievas atsiųs mums lyderį.
Tada mes kariausime atvirai.
Turi galvoje tikrą karą?
Viena Izraelio tauta prieš Romos imperiją?
Broliai, tai Judas Iskarijotas.
Turėtumėte paklausyti tai, ką jis nori pasakyti apie Jėzų iš Nazareto.
Jėzų iš Nazareto? Ar tu jį žinai?
O, aš girdėjau jį skelbiant, daug kartų,
ir aš mačiau galią, kurią jis turi.
Ar jis žmogus, išpildysiantis mūsų viltis?
Kodėl jūs klausiate manęs šio klausimo? Jonas į jį atsakė.
Prisimenate ką sakė Krikštytojas?
"Aš liudiju, kad tai yra tas žmogus."
Pasakykite visiems mano draugams ir mokiniams sekti paskui Jį.
Ir Jo vardu skelbkite Dangaus karalystę".
Mes žinome, mes žinome tai.
Tačiau ar jis gali būti kunigu ir karaliumi, kuris vestų Izraelį?
Ar jis gali būti Mesiju, kurį žadėjo mūsų Viešpats?
Manau, kad jei vieną dieną Izraelio žmonės ras Mesiją.
O taip, tai bus Jis.
Bet, ne... maldauju jūsų, leiskite jam įvykdyti savo misiją.
Tai mano patarimas.
Ketinu jį sekti,
ir aš tikiuosi, jei jis priims mane, tapti jo mokiniu.
Labai gerai, Judai. Ar tu palaikysi ryšį su mumis?
Jei norite...
Ilsėkis ramybėje, Jonai. Nors tavo kraujas šaukiasi keršto,
tegu tavo siela ilsisi teisiųjų šlovėje.
Ramybės tau Jonai.
Ilsėkis ramybėje, Jonai.
Tegu tavo siela randa ramybę.
Mes nepamiršime, Jonai.
Ramybė tau, Jonai.
Jūs kvaili idiotai! Nagi, eikite iš čia!
Atsiminkite savo motinos ir sesers verslą!
Eikit iš čia! Lauk!
- Lauk! Lauk iš čia. - Ar negalėčiau užeiti minutei?
Ar galiu užeiti minutei, taip pat?
Ateik.
Jūs kiaulės! Nebesiartinkite prie manęs! Užmušiu jus!
Kas yra? Kas vyksta?
Paklauskite tų kiaulių ten, tų didelių, drąsių savo sūnų.
Ir eik!
Nėra ramybės kaiminystėje nuo tada, kai atsikraustei čia.
Triukšmas ir nepadorumas.
Dievas tave prakeikė.
Nesijaudink, Marija. Tai tik berniukų žaidimai.
Ak, berniukai! Jie tik sudegins mano namus. Jų tėvai!
Jie visi prieš mane.
Ne visi, Marija.
Yra tavo draugas mieste šiandien.
- Aš neturiu draugų. - O taip, tu turi!
Pranašas Jėzus!
Draugas mūsų Dievo, nuodėmių atleidėjas, hmmm?
Ei, pasak jo,
kūno nuodėmės yra niekas palyginus su sielos nuodėmėmis.
Vyras visada atleis vyrui,
bet moters nuodėmė, tai visai kitas dalykas.
Daugumai žmonių, bet ne jam.
Aš niekada nemačiau nieko panašaus į jį.
Esi matęs jį dažnai?
Jeigu keliautum kaip aš dažnai, norėdama nenorėdama jį sutiktum.
Pasuk už kampo, kirsk kvartalą, rasi stovyklą - ten jis yra!
Tęsk.
Jis gali būti čia dar metus. Aš tikiu, kad sutiksi jį.
Ach, aš miegu dienos metu, ar ne?
Atsiprašau, aš pamiršau.
Didelė minia Jį visur ir visada sekioja.
Kartais tokia didelė, kad jis turi miegoti lauke.
Jis mano, kad nieko tokio valgyti ir gerti su vagimis ir kekšėmis.
Tai jam bet kokie žemės niekšai nieko tokio.
Vienas iš jo mokinių, kaip jie save vadina,
buvo suktas mokesčių rinkėjas.
Bet tas Jėzus.
Na, jis sako, kad jam reikia ne teisiųjų,
o nuodėmingųjų. Taigi turi draugą.
Aš būsiu kitą savaitę. - Eik!
Žiūrėk!
Ten Juozapas iš Arimatėjos. Vienas iš vadovaujančių fariziejų Jeruzalėje.
O kas iš jūsų gali savo rūpesčiu
bent per vieną sprindį prailginti sau gyvenimą?!
Per daug nesirūpinkite savo pragyvenimu,
ką valgysite ir gersite, nei savo kūnu, kuo vilkėsite.
Argi gyvybė ne daugiau už maistą ir kūnas ­ už drabužį?
Įsižiūrėkite į padangių sparnuočius:
nei jie sėja, nei pjauna, nei į kluonus krauna,
o jūsų dangiškasis Tėvas juos maitina.
Argi jis, tuo labiau, nepamaitintų jūsų?
Argi jūs ne daug vertesni už juos?
Pasižiūrėkite, kaip auga lauko lelijos.
Jos nesidarbuoja ir neverpia, bet sakau jums:
nė Saliamonas pačioje savo didybėje
nebuvo taip pasipuošęs kaip kiekviena iš jų.
Jeigu Dievas taip aprengia laukų gėlę,
kuri šiandien žydi, o rytoj metama į krosnį,
tai argi jis dar labiau nepasirūpins jumis, mažatikiai?
Todėl nesisielokite ir neklausinėkite: 'Ką valgysime?'
arba: 'Ką gersime?',
arba: 'Kuo vilkėsime?'
Visų tų dalykų vaikosi pagonys.
Jūs pirmiausia ieškokite Dievo karalystės ir jo teisumo,
o visa tai bus jums pridėta.
Taigi nesirūpinkite rytdiena,
nes rytojus pats pasirūpins savimi.
Kiekvienai dienai gana savo vargo.
Nepaprastas. Bet ar tai ne per toli?
Juk mūsų religija tikrai neprieštarauja
sąžiningam sunkiam darbui.
Įsivaizduokite, kad ką jis pasakė, būtų pasakyta per pranašus, bet ne taip.
Sutinku su jumis.
Bet mes negalime būti tikri, kol mes nepakalbėsime su juo akis į akį.
Kodėl gi nepakvietus jo pietų?
- Ar jis ateis? - Aš tikiu, kad jis ateis.
Toks žmogus turi būti pasirengęs padiskutuoti apie savo idėjas
su žmonėmis, kurie yra atviri.
Gerasis mokytojau,
ką turiu daryti, kad laimėčiau amžinąjį gyvenimą?
Eik ir parduok visa, ką turi, ir išdalyk vargšams,
tai įsigysi turtą danguje.
Tada ateik ir sek paskui mane!
Parduoti viską? Viską, ką turiu?
Viską, ką mano tėvas sunkiai uždirbo?
Viską. Negali tarnauti dviem šeimininkams:
Dievui ir pinigams.
Lengviau kupranugariui išlįsti pro adatos ausį,
negu turtuoliui įeiti į Dievo karalystę!
Mokytojau! Ar galėčiau pasikalbėti su tavimi?
Koks tavo vardas, mano sūnau?
Aš Judas Iskarijotas.
Žmonės mane vadina mokslinčiumi. Sako, kad atrandu naudingų dalykų.
Aš skaitau ir rašau hebrajų, graikų, lotynų kalbomis.
Aš verčiu dokumentus.
Na, Izraelis tapo daugelio kalbų šalimi.
Niekada nekaliau vario, netekinau medžio,
negaudžiau žuvų, kaip tavo vyrai, bet...
Aš pažįstu tavo vyrus.
Mano tėvas buvo klestintis statytojas, jis sakė:
"Mano sūnus niekada neturės pūslių ant rankų,
nei plytų dulkių savo plaukuose.
Mano pinigai padarys jį mokytu.
Štai mokslo žmogus, kuris nori tau tarnauti.
Bet ar jums reikia tokio žmogaus, kaip aš?
Medis pažįstamas iš vaisių.
Ateik, lik su mumis.