JIS PRISIKĖLĖ!
Tėve, jei nori, atimk šitą
kančios taurę nuo manęs.
Tačiau tebūna ne mano, bet Tavo valia!
Melskis nesimeldęs, Jėzau. Netrukus iškovosiu pergalę
savo kovoje prieš Dievą.
Ją garantuos Jo vienintelio Sūnaus mirtis.
Judai, o ką tu čia veiki?
Ir dar su šventyklos sargybiniais?
Ko ieškote? - Jėzaus Nazariečio.
Tai kuris iš jų Jis?
Nagim užbaik, ką pradėjome.
Duok jiems ženklą.
Judai, pabučiavimu tu išduodi Žmogaus Sūnų?
Ak, tai čia tu?
Aš Esu.
Neleisime jums Jo išsivesti!
Pasidėk savo kalaviją.
Nejaugi Aš negersiu tos taurės,
kurią Tėvas man davė?
Bet, Viešpatie... - Leisk jiems netgi tai.
Kaip prieš plėšiką išėjote
su kalavijais ir vėzdais suimti mane.
Aš kasdien sėdėjau šventykloje su jumis,
bet tada manęs nesuėmėte.
Išmušė jūsų valanda -
tamsybių siautėjimo metas.
Pataupyk savo kalbas teismui.
Jonai! - Marija!
Kas dabar bus mano sūnui?
SUPERKNYGA
Bet tu nesakei... - Sakiau, dar ir kaip, Krisai.
Mažiausiai 3 kartus.
Tu visai nesiklausai.
Galiu užleisti kiekvieno pokalbio įrašą.
Boti, nesikišk.
Mama, dėdė Stenas - tikras nuoboda.
Jis - tavo dėdė.
Viešės mieste tik vieną vakarą.
Labai nori kartu pavakarieniauti.
Negi per daug prašau?
Bet šiandien "Trūkusio būgnelio" pasirodymas.
Didžiausias koncertas metuose.
Teks praleisti, ką padarysi...
Kaip nesąžininga.
Nenueik šalin, kol su tavimi kalbuosi!
Labas, Krisai. Kaip sekasi?
Džoja! Nepatikėsi.
Vos ką nors suplanuoju, mama viską...
Ponaiti Kvantai, mudu turime
pasikalbėti apie tavo elgesį!
Tučtuojau! - Superknyga! O ne!
Nieko gero...
Kas čia dabar?
Gražūs drabužiai, mama. - Kas čia dedasi?
Būkite stiprūs ir nebijokit.
Nepasiduokit baimei. - Kas čia kalbėjo?
Nurimk, mama.
Tai Superknyga. Ji neša mus į praeitį.
Ką? Sprendžiant iš to, kaip kalbi,
atrodo, jums jau yra taip nutikę...
Taigi, ir daug kartų. Knyga neša mus,
kai nori ką nors parodyti.
Ir visuomet saugiai sugrąžina mus atgalios.
Be to, jums nėra ko nerimauti,
kol aš su jumis ir jus saugau.
Traukis! Įspėjau tave.
Tyliau, Boti.
Kur mes?
Jutikliai rodo, kad 30 metų
po Kristaus gimimo, Jeruzalėje.
Paaiškinkit, kas čia dedasi.
Jie suėmė Jėzų, Mesiją.
Sunku patikėti, kad viskas
vyksta iš tikrųjų.
Iš tikro. Juk Jėzus tik mokė mylėti.
Norėjau pasakyti, kad sunku patikėt,
jog esu čia.
Pačiu laiku! Traukitės visi!
Dabar vesime Jėzų pas Pilotą.
Eime kartu. Paskubėkim.
Čionai, mama. Mama!
Krisai, kur tu? Krisai!
Krisai. Krisai...
Ko tu ieškai?
Savo sūnaus. Pamečiau jį minioje.
Kaip ir aš.
Bet aš žinau kur Jis.
Tas vyras, kurį suėmė, Jėzus - tavo sūnus?
Taip.
Aš esu Marija.
Už ką Jį suėmė?
Ar tu esi žydų karalius?
Klausi pats ar kas nors
apie mane papasakojo?
Tavo tautiečiai ir aukštieji kunigai
atvedė tave pas mane.
Ką tokio padarei?
Mano karalystė - ne iš šio pasaulio.
Ar tu karalius? - Tu taip pasakei.
Aš gimiau ir atėjau į šį pasaulį
paliudyti tiesą.
Visi, kas myli tiesą, pripažįsta,
kad tai, ką sakau, yra tiesa.
Kas yra tiesa?
Išveskite jį nuplakti.
Niekur nematau mamos.
O kur jūs susiruošėt? - Juk žadėjai mus saugot.
Taip ir bus. Tik padarysiu tą
kur nors kitur.
Būk pasveikintas, žydų karaliau!
Ar nežinojai, kad turiu galią tave nukryžiuoti
ir galią tave paleisti?
Tu neturėtum jokios galios,
jeigu ji nebūtų duota tau iš aukščiau.
Išveskit jį!
Jeruzalės gyventojai!
Štai žmogus!
Ar norite, kad prikalčiau
jūsų karalių prie kryžiaus?
Nereikia, meldžiu!
- Nukryžiuokit jį. - Neturime kito karaliaus, tik Cezarį!
Liaukitės!
Mama, tu?
Krisai!
Tu sveika?
Kas jiems užėjo?
Aš nekaltas dėl šito žmogaus kraujo.
Pasiimkit jį.
Mama nė žodžio nepratarė.
Gal jau nebepyksta ant manęs?
Kalbanti knyga nunešė ją prieš 2000 metų,
per pusę pasaulio.
Jos vos nesutrypė įpykus minia.
Taip, jai tai eilinė diena.
Tu teisi. Man klius.
Mama, galim šnektelt?
Nesijaudinkit, ponia Kvant. Pabūsiu su ja.
Mama, suprantu, kad viskas labai keista,
bet pasistenk nesijaudint.
Superknyga parskraidins mus namo.
Prižadu. Būsime saugūs.
Krisai, Marija tuoj neteks Sūnaus.
O tai baisiausia, kas gali nutikti bet kuriai mamai.
Nesitrauksiu nuo jos. - Bet, mama...
Ir dabar elgiesi visai taip, kaip namie, Krisai.
Tau nerūpi kiti. Galvoji tik apie save.
Mama, aš...
Jonai, juk galima ką nors padaryti, ar ne?
Tai ne mūsų jėgoms.
Jėzus seniai tą žinojo ir norėjo, kad suprastume.
Bet aš susiprotėjau tik šiandien.
Turime eiti. Prasidėjo.
Iš kur ji žino? - Ji yra Jo mama.
Jonai, pagaliau suradau tave.
Čia Marija Magdalietė, viena iš Jėzaus bičiulių.
Kur mano sūnus?
Jie nuvedė Jį į Golgotą.
Turime paskubėt.
Pilotas įsakė prikalti čia
tą ženklą, kad visi matytų.
Kas ten parašyta?
-Hebrajų, graikų ir lotynų kalbomis: "Jėzus Nazarietis
žydų karalius."
Tėve, atleisk jiems, nes jie nežino, ką daro.
Ne.
Štai tavo sūnus. Jonai, štai tavo motina.
Nuo šios dienos rūpinsiuosi ja
lyg ji būtų mano tikra motina.
Trokštu! - Duok jam vandens!
Turiu prarūgusio vyno.
Atlikta!
Tas žmogus
iš tikro buvo Dievo Sūnus.
Esame čia jau tris dienas.
Kodėl Superknyga neparskraidina mūsų namo?
Matyt, nori, kad pamatytume dar kažką.
Jonai, mačiau Jį!
Jis gyvas! - Kaip taip gali būti?
Likite čia. - Ką konkrečiai matei?
Negalėjau užmigti. Nuėjau prie kapo.
Moterie, ko tu verki?
Kažkas paėmė Viešpaties kūną iš kapo.
Ir nežinome, kur jį padėjo.
Ko verki?
Ko ieškai?
Jei tamsta jį paėmei, pasakyk,
kur padėjai, aš nueisiu Jo pasiimt.
Marija!
Jėzau!
Nesiliesk prie manęs, nes aš dar nepakilau
pas Tėvą. Bet eik pas mano brolius
ir pasakyk, kad žengiu pas savo Tėvą
ir jūsų Tėvą. Pas savo Dievą ir
jūsų Dievą.
Liepk broliams keliauti į Galilėją.
Ten jie su manimi susitiks.
Marija!
Jėzus prisikėlė. Jo kapas tuščias.
Kelis metus girdėjom Jį apie tai kalbant, dabar tai pamatėme.
Dievas taip pamilo pasaulį,
jog atidavė savo viengimį Sūnų,
kad kiekvienas, kuris Jį tiki, nepražūtų,
bet turėtų amžinąjį gyvenimą.
Dabat suprantu. - Ačiū, kad buvai tokia maloni.
Febe, te Viešpats laimina tave ir
ir pasirūpina tavimi ir tavo sūnumi.
Rūpinkis savo mama.
Būtinai.
Turime rasti kitus.
Ir papasakoti, ką matėm.
Bičiuliai, laikas skristi.
Grįžom.
Ir tiksliai į tą akimirką,
kai tavo mama sušuko:
"Neišeik, kol su tavimi kalbuosi, jaunuoli."
Kristoferi Kvantai.
Krisai, regis, tavo mama neprisimena.
Pasikalbėsime apie tavo elgesį.
Mama, atleisk man. Aš klydau.
Atsiprašau, ką?
Elgiausi su tavim nemandagiai.
Tu tiek daug dėl manęs darai.
O aš dažniausiai elgiuosi taip, lyg to nežinočiau.
Tik pastaruoju metu pradedu suprasti,
kas iš tikro svarbu.
Jei nori, kad kartu su tavim
ir tėčiu pabūčiau su dėde Stenu,
taip ir padarysiu. Juk tai mažiausia, ką galiu.
Ką gi... Gerai.
Dabar su Džoja atliksime namų darbus.
Bet prižadu grįžti, kai
reikės vakarieniauti su dėde.
Kas jam pasidarė?