Krisai, priešas pastebėtas.
Nusitaikome, 18 laipsnių ir 4 laipsniai.
Taikinys kiemo gale.
Tu visa šlapia, Džoja.
Įjungiam gynybos sistemą!
Neturi kur pasislėpti, Krisai!
Pridenk mane, Boti. Sustabdysiu vandens tiekimą
Klausau!
Pasiruoškite siurprizui!
Krisai, mano sistema sugedo!
Nesijaudink, Boti. Tereikia sukalibruoti...
Ne, Boti!
Nevalia, kad Bočio motininė plokštė
sušlaptų. Pažiūrėk į jį.
Jis nebevaldomas!
Tai Žodis visiems laikams,
Žodis visam pasauliui,
amžinai gyvas Pasakojimas...
Superknyga. Giedok "Osana", "Osana",
Žodis, Superknyga,
Giedok "Osana", "Osana",
Žodis, Superknyga!
Sveika, Džoja. Sveika, Džoja. Sveika, Džoja.
Jau geriau. Verčiau nešk jį vidun.
Tegul tavo tėtis atlieka diagnostinį testą.
Eime, Boti. -Gyvenu su Džoja.
Jos namai - mano namai.
Ne, Boti. Namai čia. -Krisas mane vagia. Nesu tavo robotas.
Aš Džojos robotas.
Sugadinai visą jo
atminties plokštę, Džoja. Jis manosi
priklausąs tau. -Krisai, labai atsiprašau.
Aš netyčia. Meldžiu, atleisk.
Niekad tau už tai neatleisiu, Džoja.
Superknyga!
Šiandien supažindinsiu jus su broliais dvyniais,
kuriems atleidimas atrodė neįmanomas dalykas.
Gražiausia! Kaip dabar sužinosim, kur nusileidom?
Botis sugedęs. Ir tai vis
per tave, Džoja!
Galim patekti į rimtą bėdą, jei kas nutiks.
-Per mane?
Aš nieko nepadariau!
Čia mus atskraidino Superknyga.
Kur mes? Pasakyk, jei gali.
Tau pasakyt negaliu. O Džojai pasakysiu.
Mano Geo-jutikliai rodo, kad atsidūrėm
Negevo dykumoje. Petų Izraelyje.
O tai Artimuosiuose Rytuose,
jei geografija - kietas riešutas.
Esam prieš 3 800 metų. Fiksuoju vaizdą.
Mūsų link artinasi du vaikinai.
Paskubėk!
Tik pabandyk!
Kas jie? -Ir kur taip skuba?
Dar svarbiau... kodėl jie taip greit grįžta?
Apgavikas!
Pasitrauk iš kelio, Ezavai!
Aš laimėjau, Jokūbai.
Pažiūrėk, ko pridirbai, Ezavai.
Tu bandei mane apmauti, Jokūbai.
Per tave nusibrozdinau!
Iš tiesų, manau, tu laimėjai. Ar tai Jokūbas?
Klysti, Krisai. Laimėjo Ezavas.
Jo ranka uolą palietė pirmiau.
Neklausykit jos.
Neklausau mergaičių. -Klausai mamos!
Tu toks švelnuolis ir turi mažai plaukų.
Mamytės sūnelis. -Atsiimk žodžius.
Kodėl? Tai tiesa! -Atsiimk.
Gana. Ezavai, sūnau, skelbiu tave nugalėtoju.
Nors gimė tik kelių minučių skritumu,
Ezavas buvo pirmas. Jokūbas - irgi
nuostabus sūnus, bet Ezavas turi pirmgimio teisę.
O kas tai? -Kaip gali nežinot,
kas yra pirmagimystės teisė?
-Džoja, palauk!
Pirmagimis visuomet paveldėja
dvigubai daugiau ir valdo šeimą.
Supratau! Jis turi daugiau valdžios!
Panašiai kaip Džoja, kuri dabar turi
daugiau galios man negu Krisas.
Mūsų šeima labai paliminta. Viešpats prabilo
mano tėvui Abraomui prieš daug metų.
Liepė pažiūrėti į dangų. -Šimtą kartų girėjom.
Viešpats kalbėjo Abraomui:
"Pažvelk į dangų ir suskaičiuok
žvaigždes, jei gali. -Štai tiek
palikuonių turėsi. -Oho!
Dičkė šeima!
Visa, ką Dievas pasakė, išsipildys
per pirmagimį - Ezavą.
Gal jūsų bičiuliai pasiliks ir pavakarieniaus kartu?
Nueik, sumedžiok ką nors troškiniui.
Aš irgi moku medžioti, tėve.
Žinau, Jokūbai. Bet tu susižalojai kelį.
Be to, tu toks švelnus, tau patinka
sukiotis palapinėse.
Tu sutvertas kitokiems dalykams.
Eik medžioti, Ezavai, kol neužklupo audra.
Gerai, tėve. -Keliausiu su Ezavu.
O aš eisiu su Džoja. -Puiku, ir drožkit sau!
Mama, Ezavą jis myli labiau.
Jis myli ir tave, Jokūbai.
Tik nesupranta, kad Viešpaties palankumas
teks tau. Tu išrinktas.
Vieną gražią dieną vadovausi didžiai tautai.
Bet pirmagimio teisę turi Ezavas.
Argi ne jam lemta būti lyderiu?
Viešpats Dievas nori, kad Jokūbas
turėtų tą teisę. Tas laikas ateis.
Seniai, kai dar nešiojau Jokūbą
ir Ezavą savo įsčiose, tarp jų virdavo tokia kova.
Spardydavosi, grumdavosi.
Ta kova mane trikdė.
Maldoje klausiau Dievo:
"Viešpatie, jei viskas gerai, kodėl
jaučiu tokią kovą?"
Iš tavo sūnų pakils dvi tautos.
Ir nuo pat pradžių
tos dvi tautos tarpusavy konkuruos.
Viena bus stipresnė už kitą.
Vyresnėlis sūnus tarnaus jaunesniajam.
Jokūbai, tu ir esi tas jaunėlis,
apie kurį Viešpats kalbėjo.
Ezavas tau tarnaus.
Išmintingai pasielgei, eidama kartu.
Atskleisiu tau medžiojimo paslaptis.
Vėl išsigandot? Reikėjo
eiti su Jokūbu.
Gal iš tikro grįžkim?
Man jau žarna žarną ryja.
O nieko nesumedžiojau.
Tėvas nusivils.
Kaip skanu, Jokūbai. Kam būti
medžiotoju, kai gali būti virėju?
Jei būčiau išleistas medžioti,
būčiau įrodęs tėvui esąs ne prastesnis.
Stok! Čia tik mes!
Tu prastas medžiotojas, Jokūbai.
Neskiri dvikojo nuo keturkojo.
Mirštu iš bado.
Įkrėsk man to raudono troškinio.
Ar šito? Tai perleisk man savo paveldą, brol.
Parduok man savo pirmagimystės teisę.
Aš čia mirštu iš bado...
Duok šen troškinį.
O tu duok man paveldą.
Pirmagimio teisė už dubenį gardaus troškinio.
Duok. -Ką jis daro?
Parduok, brolau, man savo
pirmagimio teisę.
Tuoj mirsiu. Kokia nauda iš tų teisių?
Prižadėk man savo pirmagimystės teisę.
Čia ir dabar.
Prisiekiu, perleidžiu tau
tą pirmagimio teisę.
Duok greičiau troškinį. -Ačiū, brolau.
Superknyga. Eime.
Su tavim neisiu, aš Džojos robotas. Neburbėk!
Tai, ką matėte, tik pradžia
didžiojo skilimo tarp
šitų brolių.
Kur atsidūrėm dabar? -Mano Geo-jutikliai
rodo, kad esame Harane.
Bet jau vėlesniais laikais.
Mano mama man pasakė dėl mano saugumo,
kad keletą metų pagyvenčiau čia.
Ar čia Jokūbas?
Nieko iš tavo palapinės nepaėmiau.
Ir jei prisimins mus, jam kils daugiau
klausimų, nei mes turime atsakymų.
Turime užsimaskuoti.
Apsaugosiu mus, Džoja.
Užsidėk šitą. Jis Džojai!
Vyručiai, tyliau.
Ei, jūs, ar Labano sūnūs liepė jums
mane šnipinėti? -Nenorėjom nugirsti pokalbio.
Mes nepavojingi. Tikrai.
Tai nesėdėkit rankų sudėję. Iškuopkit tą jovalą.
Vaje, koks jis surūgėlis.
Žinau, kaip pataisyti jam nuotaiką.
Lįskim į šituos drabužius.
Kaip gardžiai kvepia. -Troškinys. Visai toks, kokį
ruošdavo jo mama, kai buvo mažas.
Pamanėm, kad gal išalkot.
Neturiu apetito. Atsiprašau, kad
taip nemandagiai su jumis elgiausi.
Kas nutiko, Jokūbai?
Aną naktį Dievas
aplankė mane sapne ir tarė:
"Jokūbai, grįžk pas gimines,
į protėvių žemę. Laiminsiu tave."
Tikiuosi, kad mano brolis Ezavas
nebegriežia ant manęs danties
už tai, ką padariau prieš daug metų.
Galėtum paprašyti jo atleidimo.
Kad ir ko žmogus būtų pridaręs,
jei iš tikro gailisi, sulauks atleidimo.
Ar ne?
Nežinau.
Prieš daug metų apgavau tėvą
ir jis man perleido mano brolio palaiminimą
Ar įmanoma, kad žmogus
atleistų tokią niekšybę?
Izaokas pasakė palaiminsiąs Ezavą
prieš mirtį. Bet tu eik pas jį ir
priimk tą palaiminimą.
Tu jį gausi, jei darysi, kaip pasakysiu.
Mano brolis Ezavas labai gauruotas, o aš toks nesu.
Jei tėvas palies, iškart supras, kad
sukčiauju, ir tada sulauksiu
prakeiksmo, o ne palaiminimo.
Tegul tas prakeiksmas krenta ant manęs.
Padariau, kaip mama liepė.
Kuris iš sūnų mane aplankė?
Ezavas, tavo pirmagimis. Padariau,
kaip liepei. Atsisėks ir užkąsk
mėsos, kurios parnešiau. Tada galėsi
palaiminti mane. -Pasilenk arčiau,
noriu paliesti tave ir įsitikinti,
kad tu iš tikro Ezavas.
Balsas Jokūbo, bet rankos Ezavo.
Pasilenk dar arčiau ir
pabučiuok mane, mano sūnau.
Taip, mano sūnaus kvapas -
kaip kvapas laukų,
kuriuos Viešpats palaimino.
Taigi tėvas atidavė man palaiminimą,
kuris priklausė Ezavui,
pirmagimiui.
O ką darė Ezavas, kai tai sužinojo?
Sakė kol gyvas man neatleisiąs.
Norėjo nudėti mane.
Net ir aš tiek neįpykstu.
Motina su tėvu atsiuntė mane čia,
pas dėdę Labaną, kol Ezavo pyktis atlyš.
Metas susitaikyti su praeitim artėja.
Pamatęs Ezavą, iškart apipilsiu jį
taikos dovanomis, kad jis
man pagaliau atleistų.
Ar tarnai padarė, kaip liepiau?
Ar nunešė dovanas pirma ir įteikė Ezavui?
Šeimininke, jūsų brolis laukia su
daugiau kaip 400 vyrų.
Baiminausi, kad jis tebepyks.
Bičiuliai, išlįskit!
Girdit? -Kažkas mušasi.
Tikriausiai Ezavas panoro atsiteisti su Jokūbu.
Garsas sklinda iš ten. Kas jie?
Paleisk mane, nes jau aušta!
Nepaleisiu tavęs, jei manęs nepalaiminsi!
Kuo tu vardu?
-Jokūbas.
Tu nebebūsi vadinamas Jokūbu,
bet Izraeliu,
nes tu kovojai su Dievu ir su žmonėmis
ir nugalėjai.
Džoja, juk čia Dievas!
Jokūbas grūmėsi su Dievu!
Jokūbai, kas čia nutiko?
Pavadinsiu šią vietą
Penieliu, todėl, kad regėjau Dievą
veidas į veidą ir išlikau gyvas.
Grūmiausi su Dievu. Dabar esu pasirengęs
eiti pasitikti Ezavo.
Vargšelis Jokūbas. Jis neturi jokių šansų...
Kartais prašyti atleidimo -
sunkiausias dalykas pasaulyje.
Tikiuoi, Jokūbas žino, ką daro.
Gal, užuot prašęs atleidimo,
Jokūbas turėtų įsakyti kariaunai sučiupti Ezavą?
Negaliu žiūrėti. Užsidengsiu akis.
Jokūbai, brolau!
Kas čia dedasi? Jokūbas nusilenkė?
Taip. Septynis kartus. Didelės pagarbos
ženklas broliui.
Džoja. -Taip? -Jei Ezavas įstengė atleisti
broliui tokį nusikaltimą,
tikrai galiu atleisti tau tą kvailą
nesusipratimą su Bočiu. -Tikrai, Krisai? -Tikrai.
Atleidžiu tau. O tu atleisk man, kad
buvau toks... toks piktas.
Juk ir pats ne kartą esu
prikrėtęs eibių.
Atleidžiu.
-Ir aš tau.
Kaip smagu, kad sugrįžai.
Puiki mintis naudoti saulės energios džiovintuvą,
kurį sukūrė tavo tėtis. Išdžiovinsim Bočio laidelius.
Dabar patikrinkim jį!
Prigausiu tave!
Viso gero, Boti. Man metas namo.
Gerai, Džoja. Sudie!
Greičiau, Krisai,
kas į laboratoriją paskutinis, tas supuvęs kiaušinis.
Veikia!
Džiaugiuos, kad viskas grįžo į senas vėžes.
Aš irgi.
Daugiau jokių vandens mūšių.
Labas, šuniuk. Labas, šuniuk.
Ne, ne, Robotuk.
-Boti, stok!
Išvertė Rūta Rušinskienė
www.krikscioniskifilmai.lt