Kas pasakys, kas yra teisinga, o kas ne?
Kodėl gerieji miršta jauni, o kiti gyvena ilgai?
Daugelis tiki, kad veikia aukštesnė jėga, žinanti kiekvieną
mūsų mintį, džiaugsmą ir liūdesį.
Tačiau kiti tiki, kad gyvenimas baigiasi prie kapo.
Tačiau čia slypi viso to grožis. Mes galime rinktis.
Visi turime didį tikslą,
bet kai kurie turi kažką papildomo.
Tą kibirkštėlę akyse, tą stebuklą sieloje, kuris paliečia
kiekvieną širdį, su kuria susiduria.
Pavyzdžiui, Liucija Šimers.
Ji iš tiesų yra viena iš jų.
Kai kas ją net gali pavadinti šventa siela.
- Tu esi princesė, bet aš laimėsiu!
(abu juokiasi)
Taip?
Tau viskas gerai?
Ką matai?
- Senelį.
- Kur? Aš nieko nematau.
- Senelis Džeksonas, aš jį matau.
- Mano tėtis?
Mieloji.
Jis mirė praėjusią vasarą.
Jis Danguje, tu tai žinai.
- Bet aš jį matau! Jis čia pat.
- Žinau, kaip tau jo trūksta. Man taip pat, bet...
Nieko ten nėra.
- Taip, jis yra. Aš jį matau.
(kosulys)
- Eime į vidų.
(šilta fortepijono muzika)
(termometro dūžiai)
- Tu vis dar karščiuoji.
Rytoj iš pat ryto
nuvesiu tave pas gydytoją.
- Gerai, mama.
- Aš eisiu šį tą patikrinti.
- Vakarienė jau beveik paruošta. - Aš tuoj grįšiu.
- Ei, pagaminau tavo mėgstamiausią -
makaronus su sūriu.
- Ne, ačiū, mamyte. Aš tiesiog pavargau.
- Tau reikia valgyti. Tik kelis kąsnelius.
Tada gali išsimaudyti ir eiti tiesiai į lovą.
- Gerai, mama.
Pora kąsnelių ir viskas.
- Gerai.
- Mamyte, ar Kalėdos jau beveik čia pat?
- Jau greitai.
Šiandien gruodžio 1-oji.
Iki Kalėdų liko dar 24 miegai.
- Gerai, vadinasi, turiu laiko pabaigti knygą.
- Kokią knygą?
- Apie mane ir Jėzų.
(kosulys)
Joje daug paveikslėlių.
O, ir mano sapnuose yra liūdnas vyras.
- Koks vyras?
- Nežinau jo vardo, bet esu beveik tikra, kad jis buvo liūdnas.
- Hm.
Gerai, na, pranešk man, kuo galiu padėti, gerai?
- Gerai, mama.
Mama, ar galiu žymėti dienas ant lentos?
- Žinoma, tai bus tavo darbas.
- Dvi.
Tai dvi? - Teisingai.
Gerai padaryta. (Liusė kikena)
- Tau patinka? - Patinka.
(Džeimsas atsidūsta)
(melancholiška orkestro muzika)
- Sveika, princese.
- Labas, tėti.
- Tu turėtum būti lovoje.
Ką tu veiki, hm?
- Tiesiog dirbu prie savo knygos.
- O ką pieši?
- Jėzaus paveikslą.
- Jėzaus paveikslą. Žinai, kad jį dar vadina Taikos princu?
- Taip, nes jis atneša taiką į mūsų širdis.
- (juokiasi) Teisingai.
Ką dar pieši?
- Mano knygoje yra liūdnas žmogus.
- Aha.
- Taigi, mes su Jėzumi būsime jo draugai.
- Taip?
Na, esu tikras, kad tai padarys jį labai laimingą.
Ei, pažvelk į mane.
Aš tavimi labai didžiuojuosi, žinai?
- Žinau.
(kosulys)
- Gerai, eikime miegoti.
Tu sergi ir mums reikia, kad jaustumeisi geriau, gerai?
- Gerai. Labos nakties, tėti.
- Labos nakties.
- Aš tave myliu. - Aš tave myliu.
- Ne, aš labiau. - Ne, aš dar labiau.
- Ne, aš labiau.
- Aš labiau! - Gerai, gerai, gerai, gerai, gerai.
Eime miegoti, gerai? - Gerai.
- Gerai, aš tave myliu. - Aš irgi tave myliu.
- Geros nakties.
(paslaptinga muzika)
(atodūsiai)
- Labas, seneli! - Labas, princese.
Ką tu veiki?
- Dirbu prie savo knygos.
- Aš matau.
Ar neprieštarausi, jei trumpam pasiliksiu tavo kambaryje?
Pažadu, kad būsiu labai ramus.
- Neprieštarauju. Man patinka, kad tu čia esi, tai mane džiugina.
- Mane taip pat, princese.
Mane taip pat.
- Mes esame geriausi draugai. Tiesa, seneli?
- Teisingai.
Mes esame, mes esame patys geriausi draugai.
- Seneli? (kosulys) Aš nesijaučiu labai gerai.
- Aš žinau.
Kodėl tau dabar neužmerkus akių ir neužmigus?
- Prašau, neišeik, seneli.
- Neišeisiu.
Pažadu, būsiu čia.
- Gerai.
- Labos nakties, princese.
Aš tave myliu.
- Ji tarsi iš tikrųjų jį matė.
Tarsi ji iš tikrųjų tuo tikėjo.
- Ji turi labai lakią vaizduotę.
- Taip, papasakok man apie tai.
Ji taip pat labai rimtai žiūri į šią
knygą, kurią rašo.
- Ar ji tau pasakojo apie vyrą, kurį matė sapnuose?
- Ji pasakojo.
Ji net parodė man jo piešinį, bet,
aš neatpažįstu, kas jis toks.
- Aš taip pat.
- Mes buvome apdovanoti gražia maža mergaite.
- Brangusis.
Aš nerimauju dėl jos.
- Viskas bus gerai.
Gydytojas rytoj viską išsiaiškins.
Esu tikras, kad tai tik peršalimas.
Viskas bus gerai.
Tiesiog pailsėk. - Gerai.
- Myliu tave. - Aš tave myliu.
- Geros nakties. - Labos nakties.
- Jo inkstai silpsta.
Daugiau nieko negalime dėl jo padaryti.
- Ką jūs siūlote?
- Jį reikia perkelti į kitą ligoninę ir
nedelsiant pradėti dializę.
Jis bus įtrauktas į transplantacijos sąrašą.
Jam reikia naujo inksto, kitaip jis neišgyvens.
- Aš jus girdžiu.
- Gerai.
Tau reikia išgirsti tiesą, Edgarai.
- Man nerūpi, jei mirsiu.
Tai vienintelė išeitis.
- Po transplantacijos tavęs laukia dar ilgas gyvenimas.
Tau liko tik keleri metai iki bausmės pabaigos.
- Nėra prasmės mane gelbėti.
- Tau tikrai reikėtų paskaityti Bibliją.
Gauti tikrą antrą šansą.
Tu gali turėti manąją.
Paimk ją.
- Tai ne man, pastoriau.
Esu tikras, kad gaunu būtent tai, ko nusipelniau.
- Jei gauni tai, ko nusipelnei,
žinau, kad tiki į Dievą.
Jis gali daryti stebuklus pačiose negailestingiausiose vietose.
- Atrodo, kad man nebeliko laiko antrai galimybei.
- Žinau, kad tavo šeima tave apleido ir tu praradai viltį.
Bet viltis yra.
Jei skaitytum Bibliją, pamatytum,
kad Jėzus mums sako, jog Jo atleidimas ir
gailestingumas prieinami visiems, kurie to nori.
Jis yra vienintelis, kuriam reikia daryti įspūdį.
- Manęs tai nedomina!
- Aš tikiu tavimi, Edgarai.
Pasikalbėsiu su viršininku ir pasiūlysiu,
kad jis pasirašytų, jog tu išvažiuotum iš čia ir keliautum
į ligoninę, kur gali tau padėti.
(atsidūsta) Tikėk.
Tu neturi ko prarasti.
- Dabar apie tai negalvoju.
Aš nebenoriu apie tai kalbėti.
- Gerai.
Tau reikia taupyti jėgas.
Eikite pasikalbėti su viršininku.
Pažiūrėkit, ar galime pradėti tvarkyti dokumentus.
Eime.
- Į ką tu žiūri?
- Į mirusį žmogų.
- Na, tikėkimės, kad greičiau nei vėliau.
- [Gydytojas] Ar tavo meškutė serga? Ar jai reikia apžiūros?
- Taip, ji truputį sunkiai kvėpuoja.
- Gerai, leisk man ją patikrinti. - Ačiū.
- Nėra už ką.
- Jai tiesiog pasidarė bloga prie ventiliatoriaus.
Visos skruzdėlės yra jos kauluose.
Jos dabar ją vargina.
Ji vartojo nedaug skysčių ir mažai vandens.
Ji negėrė daug vandens, tik truputį.
- Jai sekasi gerai, jai viskas bus gerai.
Tu gerai ja rūpiniesi.
- Ar jai kas nors negerai?
- Ne, jai viskas gerai, mieloji.
Taigi, peržiūrėjau jos rentgeno nuotraukas ir ji tikrai serga plaučių uždegimu.
- Plaučių uždegimas? Kiek tai rimta?
- Na, tai gali būti rimta, jei negydoma, bet mes
tuoj pat pradėsime jai skirti antibiotikų ir po kelių dienų
ji turėtų pradėti jaustis geriau.
Pasirūpinkite, kad ji daug ilsėtųsi ir
gertų daug skysčių.
- Tu taip pat, Teddy.
Nesijaudink, mama, man bus geriau.
- Taip, bus.
- Tu esi ryški žvaigždė, Liucija. Ar ne?
- Taip, esu.
Mano mama ir tėtis taip mano.
- Aš tuo neabejoju. Padėkime tau pasijusti geriau.
- Gerai. Turės būti geriau.
- Štai jos receptas.
Įsitikinkite, kad ji išgeria visus antibiotikus, ir jei
po kelių dienų nesijaus geriau, atvežkite ją atgal,
o jei bus dar blogiau, vežkite į greitąją pagalbą.
- Aš tai padarysiu. Ačiū.
- Nėra už ką.
Iki pasimatymo, Liucija. Buvo malonu tave vėl pamatyti.
- Iki pasimatymo, daktare Mileri.
- Ateik čia.
- Tu taip pat. Turi būti atsargi.
- Mes atnešime tau vaistų, gerai?
- Gerai. - Pagydysime tave.
- O kaip dėl mano Tedės?
- Jis sakė, kad ji sveika. - Gerai.
- Kaip manai, kodėl ji sakė, kad matė tėtį?
- Galbūt matė.
Tai namas, kuriame mes jus, vaikus, užauginome.
Žinai, mes su tavo tėčiu nusipirkome tą namą
po to, kai susituokėme, tad kodėl
jis neturėtų būti apsuptas visų tų puikių prisiminimų?
- Žinau, mama, bet iš tikrųjų ji jo nematė.
- Žinai, vaikai yra labai intuityvūs.
Ir Liucija...
Liusė visada buvo ypatinga.
Be to, juk žinai, kaip labai tavo tėvas ją mylėjo.
Jie buvo tarsi du žirneliai vienoje ankštyje.
Žinai, ji dažniausiai būna su suaugusiaisiais, todėl ji yra
daug labiau suaugusi, nei dauguma jos amžiaus vaikų.
- Tiesiog tai neturi jokios prasmės.
- Žinoma, kad turi.
Juk žinai, kaip tavo tėvas mėgo šventes.
Ypač Kalėdas.
- Tiesiog manau, kad tai jos perdėta vaizduotė.
- Žinai, man
patinka mintis, kad jai pasirodo senelis.
Man atrodo, kad jis mums artimesnis, nei mes žinome.
Aš tikrai jo pasiilgstu.
- Žinau, mama.
Aš irgi.
Geriau jau eisiu.
- Gerai.
Prašau, pranešk man, kai
tik ką nors išgirsi iš gydytojo.
- Pranešiu.
- Gerai.
Myliu tave.
- Aš irgi tave myliu.
Iki pasimatymo.
(atsidūsta)
(Džeksonas atsidūsta)
- Gerai, eime.
Judėk.
Gerai, galime žaisti ir taip. Jokių problemų.
- Nuleisk nuo manęs rankas.
- Ei, nereikia.
Nagi, Edgarai.
Neapsunkink to labiau, nei reikia.
Palik jam šiek tiek vietos.
(įtempta muzika)
- Aš nesėdėsiu tame kvailame dalyke.
- Įsitaisyk pats.
(Edgaras dejuoja)
(aparatas ritmingai pypsi) (antrankiai spragteli)
Pasirašiau, nes tu nusipelnei antros galimybės, Edgarai.
- Šioje knygoje visada rasdavau
atsakymus į klausimus, kurių ieškojau.
Tikiuosi, kad nuspręsi ją perskaityti.
O aš grįšiu aplankyti.
Pasitikėk tuo.
- Rūpinkitės savimi.
- Tu iš čia išeisi lavonmaišyje.
- Tu turi mano numerį. Prašau, paskambink man, jei jis norės pasikalbėti.
- Ačiū.
- Na, atrodo, kad viskas gerai.
Čia visą parą budės ginkluota apsauga.
Jums neturėtų kilti jokių problemų.
- Padarysime viską, kad juo pasirūpintume, bet atsižvelgiant
į jo būklę ir į tai, kad jis nuteistasis,
transplantacijos sąraše jis yra gerokai žemiau.
Tikimybė, kad jis ras donorą, yra menka.
- Aš tai žinau, bet mes vis tiek
laikomės gyvybės gelbėjimo procedūros.
Tie antrankiai neturi būti nuimti, o iš šio kambario jis
turi išeiti tik tada, kai eina į dializės procedūras.
- Jis nepasitrauks iš mūsų akiračio,
o jei ir pabandys, toli nenueis.
- Vyras vos gali vaikščioti.
Tik kraštutiniais atvejais galite išsitraukti ginklą.
Supratote?
- Supratau.
- Aš liepsiu tau dirbti septynias dienas per savaitę,
tad tu geriau pasilik.
- Taip, pone.
- Aš liepsiu tau dirbti kapinėse.
- Jokių problemų, pone.
- Na, mums reikia grįžti.
Geros dienos.
- Ačiū, ponai.
Jei jums ko nors prireiks, praneškite man.
- Taip ir bus.
(pučia vėjas)
(Liusės kosulys)
- Gerai, vaikeli, išgerkime vaistų. Pasiruošę?
- Ne, tėti, aš nenoriu to gerti.
Jie bjauraus skonio.
- Liuse, tu turi liautis mane erzinti, nes
tau reikia išgerti vaistus, kad pradėtum jaustis geriau.
- (Juokiasi) Dabar jis žino, kaip aš jaučiausi.
Tavo tėtis man darė tą patį,
kai buvo mažas.
(Liucija kikena)
- Liuse, iš ko tu juokiesi?
- Senelis sakė, kad kai buvai mažas, tu
jam irgi būdavo sunku su tavimi.
(šilta orkestro muzika)
- Liuse, ten nieko nėra. Gerai?
Taigi, nustok kurti istorijas.
- Gerai.
Gerai, tėti. Tu neprivalai manimi tikėti.
- Kas čia vyksta?
- Ši mergaitė negeria vaistų.
- Liuse.
Duok.
Išsižiok.
Matai?
Nebuvo taip sunku.
(visi juokiasi)
- Na, kai išeisiu iš dušo,
tau laikas eiti miegoti, gerai?
Gerai?
- Gerai.
- [Džeimsas] Gerai. Taigi dabar būsi man malonus, a?
- Mm-hm!
Taip!
- Gerai, aš grįšiu.
- Labos nakties, tėti.
- Labos nakties, gražuole.
- [Izabelė] Liucija. Pagaminau tau vakarienę.
(Liusė juokiasi)
Vištienos sriuba.
(Liusė kikena)
- Ne, mama. Aš nesu alkana.
- Prašau, Liuse?
Tau reikia valgyti, tik kelis šaukštelius.
- Gerai, mama.
- Gera mergaitė.
(Liusė pabučiuoja)
Liuse, kam tu siunti bučinį?
- Seneliui.
- Liuse?
Ar matai senelį?
- Taip.
- Imk krekerį.
Gali jį pamirkyti sriuboje. - Taip, skanu.
- Taip.
(krekeris traška)
(šilta akustinė muzika)
♪ Skausmas, abejonė
♪ Svajok, kol viską išsvajosi ♪
- Tai liūdnas žmogus.
- Tu tikrai gerai pieši.
- Ačiū, seneli.
♪ Pasiklydęs, tamsoje ♪
- "O Jėzus gimė Betliejuje, Judėjoje,
karaliaus Erodo dienomis.
Štai atėjo išminčiai".
♪ Kai kelias tampa sunkus ♪
(Liucija atsidūsta)
♪ Prisimink savo meilę ♪
♪ Tu esi vertas daugiau, nei manai ♪
(Izabelė šnabžda)
♪ Stipresnis, nei tikiesi ♪
♪ Tu esi drąsesnis ♪
(Liusės kosulys) ♪ nei atrodai ♪
- Ar gali senelis papasakoti tau istoriją apie kūdikėlį Jėzų?
- Aha.
(kosulys)
- Gerai, sukalbėkime maldą. - Gerai.
- Brangiausias dangiškasis Tėveli.
Prašau, palaimink Liuciją, kad ji pasveiktų.
♪ nei kas nors kada nors buvo ♪
♪ Mes visi jaučiame krintantį lietų ♪
♪ Tikėk ♪
♪ Mums visiems reikia lietaus ♪
♪ Juk tai padeda mums augti ♪
♪ Nebandyk priešintis ♪
♪ Tu buvai tam sukurtas ♪
♪ Tu esi vertas daugiau, nei manai. ♪
♪ Esi stipresnis, nei tikiesi ♪
♪ Drąsesnis, nei atrodai. ♪
♪ Ir mylimas labiau, nei žinai. ♪
♪ Mylima labiau nei tu žinai. ♪
- Kur mes einame, mama?
- Mums reikia nuvežti tave į ligoninę, mieloji.
- Ar tai užtruks ilgai? - Galbūt.
(automobilis užsiveda)
(melancholiška orkestro muzika)
(Liusės kosulys)
- Norėčiau padaryti krūtinės ląstos
rentgeno nuotrauką, kad pamatytume, ar jos plaučių uždegimas progresavo.
Taip pat reikės paimti kraujo tyrimus.
Be to, atrodo, kad ji neteko skysčių,
todėl liepsiu slaugytojai pradėti lašinti skysčius į veną.
- Ar jai viskas bus gerai?
- Kai per kelias ateinančias valandas gausime rezultatus,
galėsime nustatyti jos gydymą.
Padarysime viską, kad ja pasirūpintume.
- Gerai.
Ačiū, daktare.
- Mieloji mergaite, gaila, kad blogai jautiesi.
Tėtis ir aš būsime su tavimi, kol pasijusi geriau.
(Liusės kosulys)
- Gerai.
- Mes tave mylime.
- Aš irgi jus myliu.
(kosulys)
- Kaip jautiesi?
- Šiek tiek mieguistai.
- [Slaugytoja] O, mes pasirūpinsime, kad jaustumeisi geriau, gerai?
- Gerai. - Gerai pailsėsi.
- Gerai. - Ačiū.
(Liusė žiovauja)
(Edgaras atsidūsta)
- Sapne vėl mačiau liūdną vyrą, tėti.
- Aš jo neatpažįstu. Kas jis toks?
- Nežinau, bet manau, kad jam reikia pagalbos.
- Galbūt.
- Ar dabar matai senelį, tėti?
- Ne, nes jo ten nėra.
- Kodėl tu manimi netiki?
- Aš tikiu, kad tau atrodo, jog jį matai.
- Nes aš matau.
- Gerai.
Aš tavimi tikiu.
- Ne, netiki, bet patikėsi.
- Aš tave myliu, tėti. - Aš irgi tave myliu.
- Jos karščiavimas nukrito ir lašelinė padėjo, bet vis dar
turiu tam tikrų rūpesčių.
- Gerai?
- Palyginau jos rentgeno nuotrauką su daktaro Milerio
daryta nuotrauka - jos plaučių uždegimas progresavo.
Šiuo metu ji turi būti paguldyta į ligoninę, kur jai
bus leidžiami antibiotikai į veną ir ji bus atidžiai stebima.
- Kiek laiko ji turės likti ligoninėje?
- Bent kelias dienas, bet tai labai priklauso
nuo to, kaip ji reaguos į antibiotikų kursą.
Suprantu, kaip tai sunku jums ir jūsų vyrui.
Padarysime viską, kas mūsų galioje, kad
ji tai išgyventų.
- Ačiū.
- (atsidūsta) Važiavau visą naktį, kad kuo greičiau
čia atvykčiau.
Kaip jai sekasi?
Žinai, kad aš niekur nesiruošiu važiuoti.
Tiesiog pranešk man, kuo galiu padėti.
(ryški orkestro muzika)
- Labai džiaugiuosi, kad esi čia, mama.
- Aš irgi, močiute.
- Tam ir yra močiutės!
Ir aš būsiu čia tol, kol tau manęs reikės.
- Gerai, močiute.
Sustok!
(šilta orkestro muzika)
- Judėk toliau.
- Matai, tėti?
Tai tas liūdnas vyras, apie kurį tau pasakodavau, kad jį sapnuoju.
Sakiau tau, kad jam reikia pagalbos.
- Tai gražu, mieloji. Tu esi puiki dailininkė.
Bet nemanau, kad tai jis.
- Nežinau, manau, kad jis labai panašus į jį.
- Aš taip pat.
- Gerai, užteks tų sapnų ir vaiduoklių matymo, gerai?
- Tėti?
- Taip, vaikeli?
- Tu turi problemų. Tau reikia atsipalaiduoti.
(grupė juokiasi)
- Nejuokinga.
- Iš tikrųjų tai labai juokinga.
- Eime.
(Liusės kosulys)
- (Slaugytoja) Tau viskas gerai, Liucija?
- Nelabai skauda.
- Ne? Na, tai gerai.
Tu esi labai drąsi.
- Ačiū.
- Nėra už ką.
Šiandien po pietų turėtų atvykti
daktarė Stansvik, kad ją apžiūrėtų.
Praneškite man, jei ko nors prireiktų.
- Pranešiu, ačiū.
- Ei, tu labai drąsi.
(Liusė juokiasi)
Aš tuoj grįšiu.
Atsiprašau.
- Kuo galiu jums padėti?
- Man tik įdomu, kokia istorija
to vyro, kuris buvo prirakintas prie vežimėlio?
- O, jis nuteistasis.
Jis čia, nes jam sutriko inkstų veikla.
- Na, o kodėl jis ne kalėjimo ligoninėje?
- Nes jie neturi nei darbuotojų, nei reikiamos
medicininės įrangos.
Jis įtrauktas į transplantacijos sąrašą.
- Gerai, ar turėčiau susirūpinti?
- Ne, jis saugomas 24 valandas per parą.
Jums nėra dėl ko nerimauti.
Jis labai serga, vos gali vaikščioti.
Bet jei norite, galime jums surasti kitą kambarį
kitame aukšte, kai kas nors atsilaisvins.
Šiuo metu mes tiesiog visi užimti.
- Ne, viskas gerai. Man tiesiog buvo smalsu.
Ačiū.
- Jokių problemų. Esu čia, jei jums manęs prireiktų.
(Džeimsas atsidūsta)
(melancholiška orkestro muzika)
- Man gaila, kad negaliu būti šalia ir pralinksminti tavęs, riešutėli!
Man ką tik pakeitė senąjį
klubo sąnarį, o vaikščioti man dar nelabai sekasi.
Priešingu atveju būčiau sėdęs į lėktuvą ir atskridęs tavęs aplankyti.
- Viskas gerai, seneli.
Žinau, kad būtum čia, jei tik galėtum.
- Tu žinai, kad būčiau.
Galime palaikyti ryšį per "Facetime".
Man patinka matyti tavo laimingą veidą.
- Man taip pat patinka matyti tavo laimingą veidą, seneli.
- Leisk man greitai pasisveikinti su tavo mama.
- Gerai, seneli. Iki pasimatymo, myliu tave.
- Aš irgi tave myliu!
- Tavo tėtis nori su tavimi pasikalbėti.
- Labas, tėti.
- Norėčiau, kad galėčiau būti ten asmeniškai ir pabūti su tavimi.
- Suprantu.
- Aš tave myliu. - Aš irgi tave myliu.
- Mes susisieksime.
Iki pasimatymo. - Iki pasimatymo.
- Kodėl visi tokie liūdni?
- Taip, kodėl visi tokie liūdni?
Aš turiu braškių ledų!
- Mm!
Braškių ledai, mano mėgstamiausi.
- Braškių ledus mėgo
ir tavo senelis Džeksonas.
- Ačiū.
- Taip, ačiū.
- Nėra už ką.
Galiu atnešti papildomų antklodžių ir pagalvių,
jei norėtumėt pasilikti nakvoti.
- Būtų puiku.
- Galiu suvalgyti daug ledų.
- Mes abi taip pat (juokiasi)
Tiesiog paskambinkit, jei manęs prireiktų.
- Ačiū.
- (kosulys) Tai smagu!
- Tavo pozitvumas nenugalimas.
- Tikrai taip. - (Juokiasi) Aš žinau.
Galėčiau tave tiesiog praryti, tu esi geriausia mergaitė.
- [Stanswick] Čia skamba kaip vakarėlis.
- Tai vakarėlis! Tai ledų vakarėlis.
Norite ledų? - O, mėgstu, bet ačiū.
- Mano vardas Liusė Šimers, man penkeri metai.
- Malonu susipažinti, Liucija. Aš esu daktarė Stansvik.
Rūpinsiuosi tavimi,
kol būsi čia, ligoninėje.
- Šaunu, kiek Jums metų?
- Liuse, nemandagu klausti žmonių jų amžiaus.
Tik vaikų. - Viskas gerai, tikrai.
Liuse, man penkta dešimtis.
Tiksliau, 45-eri.
- Tai tikrai senas amžius.
- Taip, tai tiesa.
Taigi, kaip šiandien jautiesi?
- Geriau nei praėjusią savaitę.
- Ji turi omenyje praėjusią naktį.
- Prigavau tave.
(Liusės kosulys)
- Tu turi gana stiprų kosulį.
- Taip.
- Na, turiu dar vaistų, kuriuos noriu, kad išgertum.
Tikėkimės, kad nuo jų pradėsi jaustis geriau.
- Gerai, nes visi dėl manęs nerimauja.
- Turbūt jie tikrai tave myli.
- Taip stipriai,
iki mėnulio ir atgal.
- Tai labai labai.
Tu esi labai laiminga mergaitė.
- Esu! - Gal galėtume pasikalbėti privačiai?
- Taip, žinoma.
- Liucija, aš grįšiu tavęs tikrinti kiekvieną dieną.
- Gerai. Malonu susipažinti.
- Liucija, man buvo labai malonu.
Turite ypatingą mergaitę.
- Mes taip manome, ačiū.
- Norėjau jus informuoti apie tai, kas vyksta.
Liucijos baltųjų kraujo kūnelių skaičius buvo padidėjęs, o
tai rodo didelę bakterinę infekciją.
Svarbu, kad ją gydytume intraveniniais antibiotikais, nes jei
bakterijos pateks į kraują, tai gali būti labai
pavojinga ir sukelti sepsinį šoką.
- Sepsinį šoką?
- Tai reakcija į infekciją kraujyje, kuri gali
būti pavojinga gyvybei.
- Norite pasakyti, kad mano dukra gali mirti?
- Atsiprašau, kad nerimaujate. Tai blogiausias scenarijus.
Tikėkimės, kad iki to neprieisime, o antibiotikai ir
kitas gydymas padės.
Jaučiu jūsų susirūpinimą, bet nesijaudinkite.
Liucija yra gerose rankose.
Jei jums ko nors prireiktų, praneškite mums.
- Turite kokių nors problemų?
- Ne. - Gerai.
Jūs galite eiti, aš toliau juo pasirūpinsiu.
- Gerai.
Geros nakties. - Tau taip pat, Wally.
(ritmingai pypsi)
(durų trenksmas)
Ką slepiate?
Kontrabandos gabenti negalima.
Neversk manęs dar kartą tavęs klausti.
Kas tavo kišenėje?
(Edgaras atsidūsta)
O.
Argi tai ne miela?
Ar tai tavo šeima?
Na, gaila, kad daugiau jų niekada nepamatysi, bet
nematau problemos, kad ją pasiliksi.
(įtempta muzika)
(Edgaras verkia) (melancholiška muzika)
(Liusės kosulys)
- Kaip jautiesi, Liucija?
- Nelabai gerai.
- O, suprantu.
Tikėkimės, kad šie nauji antibiotikai pradės veikti ir
po kelių dienų pasijusi geriau.
- Gerai, ačiū. - O, nėra už ką.
(Liusė žiovauja)
- Buvo ilga diena.
Manau, kad šiai mažajai princesei laikas eiti miegoti.
Aš liksiu nakvoti.
Jūs, mergaitės, eikite namo ir pailsėkite.
- Ne, aš galiu pasilikti.
- Aš irgi galiu pasilikti.
- Viskas gerai, aš suprantu.
Pasikeisime paeiliui.
- Gerai, paskambinkite, jei kas nors pasikeis?
Tu pasilik su tėčiu.
Aš grįšiu iš pat ryto.
Aš tave myliu. - Aš tave myliu.
- Geros nakties, saldžių sapnų.
Ramių blusų.
(Liusė kikena)
Myliu tave. - Tai įkandimas.
Jos taip kanda.
- Gerai.
Ar pasimelstume?
(Liusė užsimerkia)
- Aš pasimelsiu. - Gerai.
Pasilenk į priekį.
Gerai.
- Dangiškasis Tėve, ačiū Tau už šią dieną.
Prašau, ačiū Tau už mano šeimą.
Ir už mano mamą.
Ir palaimink liūdną vyrą, kurį sapnavau.
Ir padėk man pasveikti.
Jėzaus Kristaus vardu, amen.
- Amen.
- Gerai, o dabar eik miegoti, tėti.
- Ką tu veiki, a?
- Nieko, tėti.
Aš tiesiog pavargau, kaip ir tu.
- Kaip aš?
- Taip, kaip ir tu.
(Džeimsas užsimerkia)
- Taip. Manau, kad esu šiek tiek pavargęs.
Aš tave myliu, angele. - Aš irgi tave myliu, tėti.
Ir tave taip pat, meškute.
(vaizdo žaidimas skamba)
- Nagi. Nagi, pirmyn, pirmyn.
Nagi, pirmyn.
(dejuoja) Po galais!
(niūri muzika) (aparatas ritmingai pypsi)
(žaisminga orkestro muzika)
- Sveiki.
- Na, sveika.
- Mano vardas Liusė Šimers, man penkeri metai.
Koks tavo vardas?
- Bartas. Mano vardas Bartas.
- Ar tau liūdna?
- Visai neseniai praradau žmoną.
Ir dėl to kartais būnu liūdnas.
- Nesijaudink, Jėzus tave myli.
- Pasistengsiu tai prisiminti.
Ačiū tau.
- Nupiešiu tau paveikslėlį ir rytoj tau jį padovanosiu.
Iki pasimatymo, Bartai! - Ačiū.
- Labas, seneli.
- Labas, princese.
Kur tu eini?
- Aplankyti draugo.
Mes dar nesame draugai, bet būsime.
- O.
Na, manau, kad žinau, apie kurį draugą kalbi.
Ar neprieštarausi, jei prisidėsiu? - Visai ne.
Seneli?
- Taip?
- Kodėl esu stipri, kai tu šalia?
- Na...
Nes angelai turi ypatingos stiprybės, kurią gali suteikti
tiems, kurie tiki.
- Šaunu.
Seneli?
Ar gali padaryti, kad man viskas būtų gerai?
- Pažadu.
Viskas bus gerai.
Ar tu manimi tiki? - Tikiu.
- Gerai, nes turi atlikti ypatingą darbą.
Ar esi pasiruošusi?
- Taip! - Gerai.
Dabar, norėdama patekti į kambarį, turėsi prasmukti pro
ten esantį sargybinį, todėl eisime prie durų ir,
kai suskaičiuosiu iki trijų,
įjungsiu priešgaisrinę signalizaciją.
Ar pasiruošusi? - Taip.
- Pirmyn. - Gerai.
(įtempta orkestro muzika)
- Vienas.
Du.
Trys.
(signalizacijos ūžesys)
(įtempta muzika)
- Sveiki, aš esu Liusė Šimers. Man penkeri metai.
Koks tavo vardas?
- Kaip tu čia patekai, vaikeli?
- Aš prasmukau pro sargybinį.
- Ei, Liuteri. Ką tu darai?
Tu žinai, kad negali atidaryti šių
durų nesuveikus signalizacijai.
Tu pažadinsi kitus pacientus.
- Taip, aš jos neliečiau. Ji tiesiog suveikė.
- Kažkas turėjo ją paliesti.
- Na, tai nebuvau aš.
- Ko tu nori? - Tiesiog, kad būtume draugai.
- Tu nenori būti mano draugė.
- Žinoma, kad noriu. Tu esi liūdnas.
Mačiau tave sapne.
- Tai tikrai buvau ne aš.
- Ne, tai buvai tu. Aš tave mačiau.
Jėzus parodė man tavo veidą.
(Edgaras atsidūsta)
- Na, aš nenoriu draugų ir netikiu Jėzumi.
- Jėzus tiki tavimi.
- Tu esi ta maža mergaitė, kurią anksčiau mačiau koridoriuje.
- Taip, tai tikrai buvau aš.
Rašau knygą ir tu joje esi.
- Tu manęs net nepažįsti.
Kodėl tiesiog neišeini ir negrįžti ten, iš kur atėjai?
- Gerai, bet pasimatysime rytoj.
- Dėl ko?
- Kad galėtume paskaityti iš Biblijos.
Pirmiausia pradėsime nuo trijų išminčių.
- Aš šiandien išvažiuosiu, tad jei
tau vis dėlto reikės eiti pro
šias duris, perspėk slaugytojų kabinetą, gerai?
Jie puikiai tave praleis, gerai?
- Ačiū. - Žinoma!
- Nesvarbu.
(pokalbiai fone)
(atodūsiai)
- (Edgaras) Net nepažįsti manęs.
Kodėl tau nepalikus manęs ramybėje
ir negrįžus ten, iš kur atėjai?
- Gerai.
Pasimatysime rytoj.
- Ne, nepasimatysime, nes tu negrįši.
- Ne, grįšiu.
- Su kuo tu kalbi?
- Su niekuo.
- Girdėjau kalbant.
Tu degraduoji, žmogau. (Juokiasi) Kalbiesi su savimi.
Kad daugiau negirdėčiau nė žodžio.
(tamsi muzika)
(durys užsidaro)
- Geras komandinis darbas, seneli.
- Tikrai buvo geras.
Dabar tau reikia išsimiegoti.
- Gerai, seneli. Labos nakties.
- Myliu tave iki mėnulio ir atgal.
- Aš irgi tave myliu iki mėnulio ir atgal, seneli. Labos nakties.
- Labos nakties, princese.
(melancholiška fortepijono muzika)
(Edgaras verkia)
- Man taip gaila.
Atsiprašau.
(verkia)
- Ačiū, kad tai atnešei, mama.
Dabar galiu skaičiuoti visas dienas iki Kalėdų.
- Na, tikiuosi, kad iki to laiko būsi namie.
- Nesijaudink, mama, aš būsiu.
(giliai įkvepia) (aparatas staigiai pypsi)
- Liuse!
Nagi, Liuse, kvėpuok!
Liuse, kvėpuok!
- Kas vyksta? - Liuse, kvėpuok.
Aš nežinau! Liuse, kvėpuok!
- Eisiu pakviesti slaugytojos! - Skubėk, eik!
Liuse!
Liuse, kvėpuok.
Liuse, kvėpuok!
Liuse, padėkit!
Liuse!
- Slaugytoja!
Slaugytoja! - Kuo galiu jums padėti, ponia?
- Tai Liusė Šimers, jai sunku kvėpuoti.
- Nedelsiant iškvieskite daktarę Stansvik į 202 kabinetą.
- Gerai, tuoj.
Daktare Stanswick, 202 palata, atvykite!
- Padėkite! Greičiau, ji negali kvėpuoti!
- Gerai, Liuse. Gerai, štai ir viskas.
Tau viskas gerai, puiku.
Tau viskas gerai.
Tau viskas gerai, giliai įkvėpk.
Štai taip, viskas gerai.
- Kas vyksta? - Tu esi čia.
- Jai sunku kvėpuoti, bet mes pradėjome jai
leisti deguonį ir daktarė Stansvik jau pakeliui.
- Kada? Kada ji čia bus?
- Ką tik jai paskambinome, ji tuoj bus.
- Viskas bus gerai? - Taip.
- Kvėpuok, vaikeli, kvėpuok. - Tiesiog kvėpuok.
Gerai.
Labai gerai, štai taip.
- Atrodo, kad jos būklė stabilesnė.
Pereikime prie nosies kaniulės.
- Tuoj pat.
- Ei, panašu, kad šiek tiek išsigandai.
Ar jautiesi šiek tiek geriau?
Hm?
Jos plaučiuose esančios bakterijos sukelia uždegimą, dėl kurio
deguonis sunkiai patenka į kraują.
Todėl jai sunku kvėpuoti.
Liuse, norėčiau pasiklausyti tavo plaučių, jei galima?
Ar gali man atsisėsti?
Aha, ačiū.
Gerai, giliai įkvėpk, pasiruošusi?
(Liusė giliai įkvepia)
Gerai, dar kartą.
(Liusė giliai įkvepia) (įtempta muzika)
Gerai.
- [Aprilė] Nenuimk to.
- Viskas gerai?
- Na, jos tyrimai nepagerėjo,
o plaučiuose vis dar yra karkalų.
Peržiūrėjau naujausius jos kraujo tyrimus ir
baltųjų kraujo kūnelių skaičius tebėra padidėjęs.
- Ką tai reiškia?
- Tai reiškia, kad ji nereaguoja
į antibiotikus, kuriuos jai skyrėme.
Pasitariau su infekcinių ligų specialistu ir
ketiname pradėti leisti Liucijai du naujus antibiotikus, kurie
kurie padės jai įveikti infekciją.
Liucija, ar neprieštarausi, jei padarysime dar vieną rentgeno nuotrauką?
O, prašau?
Žinau, kad tau nelengva, bet mes padarysime viską,
kas įmanoma, kad padėtume tau pasveikti, gerai?
Gerai. - Ačiū, daktare.
- Nėra už ką.
- Ačiū. - Ačiū, daktare.
- Jie pradės leisti naujus vaistus, gerai?
- Tada galėsi geriau kvėpuoti ir geriau jaustis.
- Mes tave mylime, nepaliksime tavęs.
Mes tai įveiksime.
(Liusės kosulys)
- Sustok, prašau, tėti.
Labas.
- Labas. - Aš sergu.
Aš susirgau akterine amonija.
Kas tau negerai?
- Mano inkstai neveikia, man reikia naujų.
- Iš kur jų gausi?
- Kas nors turi man juos duoti,
kitaip aš ilgai negyvensiu.
- Tėti?
- Taip?
- Ar aš turiu inkstus?
- Taip, du.
Kodėl?
- Galėčiau tau duoti vieną savo.
- (juokiasi) Taip nebūna, mieloji.
- Kodėl?
- Nes tau jų reikia.
Pasirūpinkite.
Klausyk.
Nenoriu, kad su juo kalbėtum, gerai?
- Kodėl?
- Todėl, kad aš taip pasakiau.
Jis gali būti pavojingas.
- Manau, kad jis mielas, jis turi tatuiruočių, kaip ir tu.
- Tai nesvarbu.
Tatuiruotės nepadaro tavęs geru ar blogu.
Tu jo nepažįsti.
- Jėzus jį myli, kodėl mes negalime jo mylėti?
- Tiesiog paklausyk manęs, prašau.
- Taip, tėti.
(aparatas pypsi)
(Edgaras atsidūsta)
- Gerai, mieloji.
Pasimatysime rytoj.
Myliu tave. - Myliu tave.
- Geros nakties.
- Kaip dėl knygos?
(Liusė užgniaužia kvapą)
- Tegul tavo meška irgi klausosi.
- Kurią nori skaityti?
O, man patinka šita. Ji atrodo visai kaip tu.
- Ir ta maža banguota dėmelė.
- Taip, "Saldus mano vaike,
Myliu tave ryte, kiekvienos dienos pradžioje.
Aš myliu tave vakare, kai saulė leidžiasi...
Myliu tave, kai vėjas nurimsta.
Aš myliu tave vasaros saulėje".
- [Džeksonas] Sveika, princese.
- [Liusė] Labas.
(šilta orkestro muzika)
- Tai labai gražus paveikslėlis.
- Ačiū.
- Nemanau, kad tau to kurį laiką prireiks.
Ar prisimeni, kodėl?
- Nes angelai turi galią ir aš tikiu.
- Teisingai.
Pasiimk savo daiktus ir eime, gerai?
- Sveikas, Bartai!
- Labas, Liuse, kaip tau sekasi šį vakarą?
- Gerai.
Ar matai mano senelį?
- Matau tik tave.
Ar tavo senelis šį vakarą yra ligoninėje?
- Nesvarbu. Štai paveikslėlis, kurį tau nupiešiau.
Tai Jėzaus paveikslas.
Nesijaudink, tu vėl pamatysi savo žmoną.
- Ačiū.
Man tai patinka.
- Nėra už ką, Bartai. Iki pasimatymo, Bartai.
- Ačiū.
- Bartai.
Pasakyk man, kada eiti.
- Eik dabar. (įtempta muzika)
(durų girgždesys) (vaizdo žaidimo muzika)
(durys užsidaro)
- Sakiau, kad grįšiu.
- (Edgaras) Taip, grįžai.
Tu ištesėjai savo žodį.
- (Liucija) Tu man taip ir nepasakei savo vardo,
tad mes vis dar nepažįstami.
- Atsiprašau.
Edgaras.
- Tai šaunus vardas. Ar tavo pilvukui geriau?
- Tai ne mano pilvas, o inkstai.
Jie yra už mano pilvo, netoli.
- O, man skauda krūtinę, kur kvėpuoju.
- Gaila tai girdėti.
- Viskas gerai, manau, kad mums abiem bus geriau.
- Tikrai tikiuosi, kad pasveiksi.
- Ar galiu atsisėsti prie tavęs?
(šilta fortepijono muzika)
Kas toje nuotraukoje, kurią žiūrėjai vakar vakare?
- Kokioje nuotraukoje?
- Mačiau, kaip žiūrėjai į nuotrauką.
Ar galiu pažiūrėti, prašau?
Kodėl ji visa perplėšta per pusę?
- Tai padarė už durų esantis sargybinis.
- Jis man nelabai patinka.
- Man taip pat nepatinka.
- Mes turėtume mylėti visus kaip Jėzus,
reiškia turėtume mylėti ir jį taip pat?
- Aš nežinau.
- Ar tai tavo šeima?
- Anksčiau buvo.
Aš juos praradau.
- Gal tau reikėtų pabandyti juos surasti.
- Padariau labai blogų dalykų,
ir jie nebenori su manimi kalbėtis.
- Turėtum pabandyti juos surasti ir atsiprašyti.
Galbūt jie tau atleis.
- Aš taip nemanau, ir praėjo daug laiko.
- Jie atleis, kai tik patikėsi.
- Kas tu esi?
- Aš tau sakiau.
Aš esu Liusė Šimers, man penkeri metai.
- Niekada nesu sutikęs tokių kaip tu.
- Niekada nesu sutikusi tokių kaip tu.
Ar mes esame draugai?
- Galbūt.
Kur tavo tėvai?
- Mano mama ir močiutė miega,
o tėtis šiandien vakare grįš namo.
- Kodėl tu vaikštinėji aplink?
Tu sergi, turėtum likti lovoje.
- Aš esu stipri, kai šalia yra mano senelis.
Jis dabar yra angelas.
Matai ten?
Ar matai jį?
- Ne, bet esu įsitikinęs, kad tu matai.
- Taip, matau.
Kur tavo Biblija?
(Edgaras atsidūsta)
- Ji čia, kodėl klausi?
- Noriu, kad ją man perskaitytum, kad sužinotum apie Jėzų.
Mano mėgstamiausia istorija yra Mato evangelijos antras skyrius.
Tėtis man jį skaito per Kalėdas.
Prašau?
Ačiū.
- Pasiruošusi? - Taip, esu pasiruošusi.
- "Jėzus gimė Betliejuje, Judėjoje,
karaliaus Erodo dienomis.
Štai atėjo išminčiai iš rytų į Jeruzalę
ir klausinėjo: 'Kur yra gimusis žydų karalius?
Mes matėme užtekant jo žvaigždę
ir atvykome jo pagarbinti'.
Tai išgirdęs, karalius Erodas sunerimo, o su juo
ir visa Jeruzalė.
Jis susikvietė visus tautos aukštuosius kunigus bei
Rašto aiškintojus ir teiravosi,
kur turėjęs gimti Mesijas."
- Ar žinai, kad taip vadinamas Jėzus?
- Dabar jau žinau.
"Įžengę į namus, jie pamatė kūdikį su
motina Marija ir, parpuolę ant žemės, jį pagarbino.
Paskui jie atidengė savo brangenybių dėžutes ir davė jam dovanų:
aukso, smilkalų ir miros.
...kad išsipildytų Viešpaties žodžiai, pasakyti
per pranašą:
"iš Egipto pašaukiau savo sūnų".
Manau, kad šiam vakarui to užteks.
- Gerai, bet grįšiu rytoj.
- Nemanau, kad tai gera mintis. Tu sergi.
- Man viskas gerai, mano senelis bus su manimi.
- Labos nakties, Liuse.
- Labos nakties, Edgarai.
- Liuse?
Ačiū.
- Nėra už ką.
(durų trinktelėjimas)
Labas.
- Labas.
Ką tu veiki?
- Tiesiog einu į savo kambarį.
Turiu šiek tiek išsimiegoti.
- Tikrai turi. Koks tavo vardas?
- Aš esu Liucija Šimers, man penkeri metai.
- O, dėl Dievo meilės.
Na, mano vardas Betty Darcy ir man 70 metų.
Tai gana senas amžius, ar ne?
- Taip, tikrai senas. - Aš žinau, labai sena.
(Berry nusijuokia)
- Taip ir yra.
- Ar žinojai, kad tai kalėdinė eglutė?
- Žinau. Ar žinai, kam yra Kalėdų eglutės?
- Taip, Kalėdoms.
Jėzus gimė per Kalėdas.
Jis tave myli.
- Manau, kad tu teisi,
Jis myli, o ar žinai, kad Jis myli ir tave?
- Taip.
Ar matai mano senelį?
(šilta orkestro muzika)
- Matau.
Sveikas, seneli.
- Žinojau, kad gali.
- Ar tau jau reikia eiti miegoti?
- Taip, turiu. Grįšiu aplankyti vėliau.
Labos nakties, Betty Darcy.
- Labos nakties, Liucija Šimers.
- Labos nakties. - Labos nakties.
(Liusės kosulys)
- Aš blogai jaučiuosi, seneli.
- Aš žinau.
Dabar užmerk akis.
Pamatysi mane ryte.
- Gerai, seneli.
- Labos nakties, princese.
- Labos nakties, seneli.
- Aš tave myliu.
Iki mėnulio ir atgal.
- Aš irgi tave myliu iki mėnulio ir atgal, seneli.
(šilta akustinė muzika)
♪ Aš buvau sugniuždytas ♪
♪ Nes buvau taip pasiklydęs ♪
♪ Taip pasiklydęs ♪
♪ Atrodė lyg amžinai ♪
- Sveikas, Bartai. - Labas, Liuse.
- Iki pasimatymo, Bartai. - Iki pasimatymo, Liuse.
♪ Taip pasiklydęs ♪
♪ Kur aš buvau ♪
♪ Neprisimenu ♪
♪ Ir visa baimė, ir skausmas ♪
- "Savo sąžiningume aš taip pat pasitikėjau Viešpačiu.
Todėl neturėčiau paslysti.
Ištirk mane, o Viešpatie, ir įrodyk mano nekaltumą.
Išbandyk mano inkstus ir mano širdį".
(Liucija kosčioja) ♪ Antrasis šansas ♪
♪ Aš meldžiausi ♪
♪ Šiąnakt ♪
♪ Kažkaip ♪
♪ Aš žinosiu ♪
♪ Kaip į Jį atsiremti ♪
♪ Ir rasti ♪
♪ Stiprybės ♪
♪ Pranokstančios manąją ♪
♪ Jis gali išgydyti skausmą ♪
♪ Ir jis žino, kad aš nusipelniau ♪
♪ Antro šanso ♪
- Štai paveikslas, kurį jums nupiešiau.
- Oho.
- Sveikas. - Sveika.
- [Liusė] Nupiešiau tau mažą paveikslėlį.
Tai Jėzaus paveikslėlis.
- Ačiū.
- Iki pasimatymo.
- Iki.
♪ Duok man tai, ko man tikrai reikia ♪
♪ Antrą šansą ♪
- Brangus Tėveli, ačiū Tau už šią dieną.
(kosulys)
Sustokite, prašau.
- Žinoma, Liuse. Kas tai?
- Aš tik noriu ten nueiti, ar galit mane ten nuvesti?
- Džiaugiuosi, kad esate čia.
Žinau, kad kelionė buvo ilga.
- Ar viskas gerai?
- Žinoma.
- Ar jūs, merginos, pasiruošusios?
- Nervinamės.
Tiana labai seniai nematė tėčio.
- Tai bus nuostabi staigmena.
Jis nežino, kad jūs atvyksite.
Pirmiausia įeisiu aš,
o paskui atidarysiu duris, kad galėtumėte įeiti, gerai?
- Gerai, taip.
- Tuoj grįšiu.
(šilta orkestro muzika)
Sveikas, Edgarai.
- O, sveiki, pastoriau Džonsonai.
- Norėjau užsukti pasisveikinti ir pažiūrėti, kaip tau sekasi.
Matau, kad pagaliau ėmei skaityti Bibliją.
- Bandau.
- [Džonsonas] Tai viskas, ko Dievas iš mūsų prašo.
- Jis veikia paslaptingais būdais, ar ne?
(Džonsonas juokiasi)
- Jis tikrai taip daro.
Ir stebuklai tikrai vyksta.
Čia yra kažkas, kas nori tave aplankyti.
- Kas?
(šilta orkestro muzika)
(Edgaras verkia)
- Labas, tėti. - Ateik čia.
- Duosiu jums laiko pabūti vieniems.
- Ačiū (verkia). Atsiprašau.
(verkia)
Leisk man pažvelgti į tave.
- Atsiprašau. - Viskas gerai.
- [Edgaras] Aš labai gailiuosi.
- Štai kodėl aš darau tai, ką darau.
(atsidūsta)
Viskas dėl išgydymo ir antrų šansų.
- Amen.
Jūs esate geras pastorius.
- O jūs esate žmogus, Vali.
Pasimatysime vėliau.
- Liuse?
Kas vyksta?
- Edgaro šeima atvyko jo aplankyti.
Jėzus atsakė į mūsų maldas.
- Kodėl tu tiek daug žinai apie tą nepažįstamąjį?
- Tėti?
- Ką, vaikeli?
- Žinau, kad esi suaugęs,
bet yra dalykų, kurių nežinai.
Bet tu tai sužinosi.
Aš būsiu šalia tavęs ir mylėsiu tave amžinai.
- Aš irgi mylėsiu tave amžinai.
- Štai mano kalėdinė dovana Edgarui.
Aš ją užrašiau.
- "Aš noriu...
padovanoti mano draugui Edgarui vieną iš savo inkstų".
Tu tokia miela ir mylinti, Liuse.
Tu tikrai esi vienintelė tokia,
bet to negaliu padaryti be tavo tėvų leidimo.
- Prašau, tėti?
- Kodėl tu nuolat mūsų to prašai?
- Nes nenoriu, kad mano draugas Edgaras mirtų.
- Ar vaiko inkstai gali tikti ir suaugusiam žmogui?
- Taip, tai buvo sėkmingai atlikta daugybę kartų,
ir ji turi tinkamą kraujo grupę.
- Prašau, tėti?
- Gerai, mieloji.
Gerai, mes apie tai pagalvosime.
- Prižadi?
- Prižadu.
- Ačiū, tėti.
(melancholiška fortepijono muzika)
(Džeimsas atsidūsta)
Aš baigiau savo knygą, mama.
- Aš taip tavimi didžiuojuosi, mieloji. Kam ji skirta?
- Edgarui. Turiu jam ją atiduoti šįvakar.
Bet aš blogai jaučiuosi, tėti.
Ar gali mane paimti?
- Nori pasakyti, kad vidury nakties
slapčia ištrūksi pas jį?
- Ne viena.
Mane pasiima senelis.
- Gerai, mieloji. Aš tave pasiimsiu.
- Ar laikysi mane, tėti?
- Gerai.
Ateik čia.
- O! Turiu parašyti naują dieną Kalėdoms.
- Gera mergaitė, ji čia pat.
- Štai tavo kalėdinė lenta. Linksmų Šv. Kalėdų.
- Linksmų Šventų Kalėdų.
- Puikiai.
- Gerai padarei.
- Pasakyk, ką dar padarėme.
- Iškepėme sausainių ir
kiaušinių kokteilio Kalėdų Seneliui.
- Esu tikra, kad jam patiks.
- Taip, aš žinau.
Aš jau pasiruošusi, tėti.
Sudie. - Sudie.
- Sudie.
- [Aprilė] Nusiimkime tai.
- Sustok, prašau, tėti.
(šilta orkestro muzika)
Sudie, Betty.
- Sudie, mažoji.
- [Džeimsas] Tu ją pažįsti?
- Tai Betty. Ji mano draugė.
Sveikas, Bartai.
- Labas, Liuse.
- Linksmų Kalėdų.
- Labai linksmų Kalėdų ir tau.
- O jį?
- Taip, jis mano draugas.
Palauk, tėti.
- Tu jį irgi pažįsti?
- Taip, jis mano draugas.
(užgniaužia kvapą) Tėti.
Senelis, jis čia pat.
Jis įjungs aliarmą.
Ar tu jį matai?
(signalizacija kaukia) (žaisminga muzika)
- Ne vėl. - Jis jo nelietė.
- (slaugytoja) Liuteri, vėl, rimtai?
- Nagi, Maksai, aš to neliečiau.
- Liuse.
- Labas, Edgarai. Tai mano tėtis.
- Aš esu Džeimsas. - Edgaras.
Malonu su jumis oficialiai susipažinti, pone.
- Su jumis taip pat.
- Ši jūsų maža mergaitė. Ji ypatinga.
Ji pakeitė mano gyvenimą.
Jie atėjo.
Mano šeima atvyko manęs aplankyti, Liuse.
(Juokiasi) Tu žinojai.
- Sakiau tau, kad jie tau atleis.
- Taip ir buvo.
Ačiū tau, Liucija Šimers.
- Prašom, Edgarai.
- Ačiū.
Ačiū.
- Prašau. (Edgaras nusijuokia)
- Kas tai? - Knyga.
Nupiešiau ją tau.
- Man? - Taip, tau.
Sapnavau liūdną vyrą su tatuiruotėmis.
Jėzus man pasakė, kad tau reikia pagalbos, ir tada aš tave pamačiau.
Sakiau, kad Jėzus tave myli?
- Taip, tikrai.
(Liusė sunkiai kvėpuoja)
- Ar tau viskas gerai? - Geriau jau eisiu.
Aš negaliu gerai kvėpuoti.
Visa mano šeima apsistoja pas mane per Kalėdas.
- O, tai nuostabu.
Mano šeima irgi atvažiuos manęs aplankyti.
- Tikiuosi, kad jie atneš tau kalėdinę dovaną.
(Edgaras juokiasi) Linksmų Kalėdų, Edgarai.
- Linksmų Kalėdų.
- (Liuteris) Kažkas čia rimtai negerai.
- Gerai, na, o slaugytojų poste
turime šiek tiek informacijos.
Žinai, nieko, kas susiję su...
- Sustok, tėti.
- Bet mes turime keletą terapeutų,
galėtume tave nukreipti, jei...
- Man nereikia terapijos.
(raktų skambėjimas) - Aha.
Gal tau tiesiog reikia šiek tiek atsipalaiduoti, atsisėsti,
atsigerti vandens, suvalgyti vaisių ar ko nors kito.
- Ei, Edgarai.
Štai raktas.
- Kam jis skirtas? - Tavo antrankiams.
(kosulys)
- Bet aš nežinau, ko tau dar reikėtų
iš manęs, kaip...
- Man iš tavęs nieko nereikia.
Tai vis nuolat įsijungia, Aš nenoriu, kad įsijungtų.
Noriu tik sėdėti ant kėdės, žaisti žaidimą, kol
praeis naktis, ir neturėti reikalų su kitais.
- Gerai, tada prašau, taip ir padaryk. Neliesk durų.
- Aš neliečiau durų.
- Turiu kitų pacientų. pas kuriuos turiu nueiti.
Pasimatysime vėliau, gerai?
- Gerai.
Bet ši vieta labiau primena psichiatrinę nei ligoninę.
(Liusės kosulys)
- Ar jie gali ką nors padaryti?
- Einu pakviesti slaugytoją. - Prašau.
(Liusė sunkiai kvėpuoja)
- Aš tave myliu.
Myliu tave, Liuse, mergaite.
- Tėti, ar gali man papasakoti istoriją?
- Taip.
Kartą gyveno
graži maža mergaitė.
- Ar ji buvo princesė?
- Taip.
Pati gražiausia iš visų princesių.
Ją be galo mylėjo mama ir tėtis.
Ir kai ji atėjo į pasaulį,
visiems laikams pakeitė jų gyvenimą.
- Koks buvo jos vardas?
- Liusė Šimers.
- [Liusė] Neverk, tėti.
(Džeimsas verkia)
- Aš tave myliu.
- Aš irgi tave myliu.
(Džeimsas verkia)
(Edgaras juokiasi)
Liusė Šimers ir Taikos princas.
Mama ir tėtis ir aš.
Aš turėjau sapną.
Apie liūdną žmogų.
Jėzus norėjo jam padėti.
Vieną dieną aš žaidžiau.
Bet man pasidarė bloga.
Jėzus myli visus.
Jėzus tau dovanojo savo meilę.
Aš noriu tau padovanoti savo inkstą.
Kad galėtum būti su savo šeima.
Dabar tavo eilė piešti.
(Edgaras giliai iškvepia)
(niūri fortepijono muzika)
- Nesiliesti.
(aparatas kaukia)
Dar. (verksmas)
- Dieve!
Prašau, Dieve!
♪ Sniegas krenta kaip švelnus apkabinimas ♪
♪ Aš pasiilgau namų, pasiilgau tavo mielo veido ♪
♪ Laikas bėga toliau
♪ - Atsiprašau, mes padarėme viską, ką galėjome. ♪
(Izabelė ir Džeimsas verkia)
Mirties laikas 6:47 val.
Gruodžio 25 d.
- Liuse!
(verkia)
Liuse!
(Izabelė verkia)
♪ Nesvarbu, kaip toli tu gali būti ♪
♪ Visos širdys grįžta namo per Kalėdas ♪
♪ Visi yra čia, su mumis ♪
♪ Nesvarbu, ar arti, ar toli ♪
♪ Čia esantys ar iškeliavę ♪
♪ Visos širdys grįžta namo ♪
- (verkia) Neišeik...
♪ Kalėdoms ♪
(Džeimsas verkia)
- Aš matau.
- (Džeksonas) Ne visada viskas vyksta taip, kaip planuota.
Ne visada gauname tai, ko norime,
bet visada gauname tai, ko mums reikia.
Mes visi esame susiję.
Dievo planas tikrai nuostabus.
Mums tereikia tik tikėti.
Galbūt jos širdis ir sustojo, tačiau kiti Liusės
organai buvo visiškai sveiki ir buvo paaukoti,
išgelbėjo ne vieną gyvybę.
Ir taip, Edgaras tikrai gavo vieną iš jos
inkstų, kaip ji norėjo.
Kol mes verkiame čia, žemėje, kiti švenčia Danguje.
Tačiau Dievas turi ypatingą būdą išgydyti viską, kas sudaužyta.
Edgaras išlaikė tikėjimą ir gavo antrąją galimybę, kurios
jam taip reikėjo.
Galiausiai jis buvo paleistas iš kalėjimo, vėl sugrįžo
į savo šeimą ir niekada nebesigręžiojo atgal.
Jie niekada nepamiršo Liusės.
Kaip jie galėtų?
Jie su dėkingumu ir gražiais prisiminimais per kiekvienas Kalėdas
žvelgia atgal ir skaito trijų išminčių istoriją iš Biblijos,
ir, žinoma, Liucijos knygą.
- "ir taikos princas.
Vieną dieną aš žaidžiau.
Bet man pasidarė bloga".
Ir galiu lažintis, kad jums įdomu,
kas nutiko Liucijos šeimai.
Būkite tikri, kad Dievas jų nepamiršo.
- Taip! Gerai.
Jie buvo palaiminti gražiu berniuku,
Džeimsu jaunesniuoju.
- Puiku, Džeimsai.
Taip!
Jie visada saugojo Liusės atminimą širdyje
ir žinojo, kad vieną dieną jie visi
vėl bus kartu, amžinai.
♪ Visi čia, su mumis ♪
Į ką tu žiūri, tėti?
- Į senelį Džeksoną...
Ir tavo seserį Liusę.
Tavo artimieji niekada nebūna toli.
Tiesą sakant, jie yra arčiau, nei tu manai.
- Gerai, padarykime tai. Nagi.
♪ Brangioji mama ir tėti, prašau, neliūdėkit ♪
♪ Tikiuosi, kad greitai suprasite,
♪ kaip mano trumpas gyvenimas
♪ turi daug didesnį planą.
♪ Daugiau nei gimtadienio tortai, mano pirmasis pasimatymas
♪ ir girdėjimas mane sakant "taip"...
♪ Vietoj atsisveikinimo.
♪ Prašau, dainuokit šią lopšinę.
♪ Viskas gerai, man viskas gerai,
♪ Aš vis dar šalia jūsų...
♪ Juokas ant sūpynių,
♪ lakstymas paskui drugelius.
♪ Kaip aušra,
♪ ne,
♪ tai neužtruks ilgai.
♪ Tai ne atsisveikinimas,
♪ tai tik palinkėjimas labos nakties.
♪ Kartais net tėvams
♪ reikia lopšinės...
♪ Mirtis negali atskirti
♪ jūsų širdies nuo manosios.
♪ Viskas gerai, man viskas gerai,
♪ aš vis dar šalia jūsų.
♪ Juokas ant sūpynių,
♪ Lakstymas paskui drugelius...
♪ Kaip aušra,
♪ ne,
♪ tai neužtruks ilgai.
♪ Tai ne atsisveikinimas,
♪ tai tik labos nakties palinkėjimas.
♪ Kartais net tėvams
♪ reikia lopšinės,
♪ labos nakties!