Mus vis traukia matematinis realybės
apibūdinimas. Ir jis įspūdingai tikslus.
Gamtos knyga parašyta matematikos kalba.
Žmonija istorijos eigoje atrado universalią sistemą,
leidžiančią įžvelgti giliausias tikrovės paslaptis.
Matematika grindžia pokytį darančias technologijas.
Teoremos leido atrasti Einšteino bendrąją reliatyvumo teoriją.
Fizikos dėsniai gali būti išreikšti stebėtinai elegantiškomis lygtimis.
Visi išradimai ir pasiekimai yra skolingi matematikai.
Tiesą sakant, pats mokslas remiasi prielaida,
kad gyvename matematikos persmelktoje visatoje.
Tačiau toks matematikos tikslumas ir efektyvumas
aprašant pasaulį kelia mums galvosūkį.
Nobelio premijos laureatas fizikas ir matematikas Judžinas Vigneris
1960-aisiais paskelbė straipsnį, supurčiusį visą mokslo bendruomenę.
Jo pavadinimas: „Neįtikėtinas matematikos efektyvumas“.
Vigneris suprato, kad visata neprivalo pasižymėti
tokia matematine struktūra, kuria pasižymi.
Ši įžvalga iškėlė klausimą, kuris tebeglumina filosofus ir matematikus.
Kodėl matematika veikia?
Tikriausiai dar labiau glumina tai, kad matematinė struktūra
pastebima ne tik fiziniame pasaulyje, bet ir žmogaus prote.
Kaip įmanoma matematikos teoretikui, kaip kad Piteris Higsas, sėdint prie savo stalo
ir žvelgiant į matematines lygtis nuspėti fundamentaliosios dalelės egzistavimą?
Tai, kad visatos struktūra persmelkta matematikos,
kuri sudaro sąlygas mokslui, reikalauja paaiškinimo.
Kodėl matematika tokia veiksminga?
Vignerio teigimu, sunku nusikratyti įspūdžio, kad susiduriame su stebuklu.
Pagal jo pasaulėžiūrą, matematikos veiksmingumas yra nepaaiškinamas.
Jo paaiškinimas turėjo būti grynai fizikinis ir mokslinis.
Toks matematikos efektyvumas natūralistui panašus į įstabų sutapimą.
Tačiau dieviškosios galimybės atmetimas nebuvo pirminis mokslo taikinys.
Priešingai, modernųjį mokslą įkvėpė ankstyvųjų mokslininkų tikėjimas.
Visatą tyrinėti įmanoma todėl, kad egzistuoja protingas Kūrėjas.
Vėlesni atradimai atskleidė matematinį jos pagrindą.
Visata išties pasižymi logiška struktūra.
Panašu, kad pačiame jos centre yra protas.
Pasirodo, kad neįtikėtinas matematikos
veiksmingumas yra svarus argumentas už Dievo buvimą.
Jei Dievas yra, pagrįsta tikėtis matematikos veiksmingumo.
Kita vertus, ateizmas tam neturi paaiškinimo.
Pasak Alberto Einšteino, amžina pasaulio mįslė yra tai, kad jį galima suprasti.
Ir tai yra stebuklas.
Jei Dievo nėra, tuomet matematikos pritaikomumas
fiziniam pasauliui yra išties nesuvokiamas.
Tačiau mes gyvename taip giliai matematiškai pagrįstame
pasaulyje, kad šitai prieštarauja atsitiktinimui.
Matematikos veiksmingumas apibūdinant pasaulį tikrai yra
stebuklas ir, tuo būdu, argumentas Dievo buvimui pagrįsti.