Mieli vaikai, kviečiu jus į asmeninį atsivertimą.
Šis laikas yra skirtas jums.
Be jūsų Dievo planas negali būti įgyvendintas.
Mes gyvename labai skeptiškame pasaulyje.
Pasaulyje, kuriame daugelis neigia
antgamtinės ar dvasinės sferos realumą, ypač Vakaruose.
Prisimenu, kai mokiausi magistrantūroje,
skaičiau kai kurių
žymių ateistų, nuo Sigmundo Freudo iki Richardo Dawkinso, knygas.
Freudas, kaip žinia, religiją pavadino obsesine visuotine neuroze.
Vienoje iš savo knygų
Dawkinsas turi skyrių, kuriame kalba apie Marijos apsireiškimus ir
jis prieina prie išvados, kad
kiekvieną apsireiškimą galima paaiškinti kaip
haliucinaciją arba sąmoningo sapnavimo atvejį.
Būdamas magistrantas, aš žinojau apie
įvykius Medžiugorjėje ir žinojau, kad
Medžiugorjės apsireiškimus moksliškai ištyrė
tiek daug gydytojų ir mokslininkų komandų
iš viso pasaulio.
Mokslinės komandos atvyko iš Austrijos, Vokietijos, Italijos, Prancūzijos,
Kanados, Jungtinių Valstijų, buvusios
Jugoslavijos šalių.
Šie regėtojai buvo kruopščiai ištirti,
atliekant psichologinius ir neurologinius tyrimus.
Jų smegenų bangoms matuoti buvo naudojamos
elektroencefalogramos, siekiant pamatyti, kas vyksta,
kai jie patiria ekstazę ir tvirtina matantys
Dievo Motiną.
Šie tyrimai parodė,
kad jie patiria gilią pakitusią sąmonės būseną, kurios
metu nėra epilepsijos, kad tai nėra miego
ar sapno būsena, o iš tikrųjų tai yra
padidinto budrumo būsena.
Kiti tyrimai parodė, kad tai nėra
haliucinacija.
Tai nėra nei girdimoji, nei regimoji, nei
patologinė haliucinacija, kurią jie patirtų
apsireiškimų metu.
Vienas mokslininkas, tyręs regėtojus, daktaras Michaelas
Sabatini, buvo Kolumbijos universiteto
darbuotojas ir jis atvyko naudodamas algometrą.
Algometras yra prietaisas, matuojantis jautrumą
skausmui, spaudžiant jautrias
kūno vietas.
Jis sugebėjo parodyti, kad prieš
apsireiškimus regėtojai skausmą jaučia normaliai.
Tačiau apsireiškimų metu jie yra visiškai nejautrūs
skausmui.
Ši realybė, kartu su EEG, kurios rodo,
kad jie yra būsenoje, kuri yra padidinto
budrumo, sukėlė paradoksą, kaip sakė vienas iš daktaro Sabatinio
kolegų, kurio negalima paaiškinti natūraliai, nes
tai viršija mokslinį supratimą.
Kai esate būsenoje, kuri yra
padidinto budrumo, būtumėte labai pažeidžiami
fiziniam skausmui.
Taigi, tokio pobūdžio tyrimai, galintys
parodyti, kad nėra patologinio paaiškinimo,
kad nėra jokios haliucinacijos ar
epilepsijos formos, tai taip pat nėra katalepsijos būsena,
regėtojai taip pat buvo tikrinami poligrafais, kurie parodė, kad
jie nemeluoja apie savo patirtis,
iš tiesų privertė mane suprasti, kokie klaidingi
gali būti kai kurie žymių ateistų paaiškinimai.
Richardas Dawkinsas, dar kartą, sako: „Kiekvieną Marijos apsireiškimą
galima paaiškinti kaip haliucinaciją arba
sąmoningą sapnavimą.“
Medžiugorjės regėtojai buvo ištirti dėl šių dalykų.
Jie nepatiria haliucinacijų ir yra
padidinto budrumo būsenoje.
Taigi, tai nėra miego ar sapno būsena.
Tai yra įrodyta.
Taip pat Sigmundas Freudas, kaip minėta, teigė, kad religiją
galima paaiškinti kaip neurozę.
Mokslininkai, kurie tyrė regėtojus, pasakė,
kad jie neserga jokia neurozės forma,
isterine neuroze ar panašiai.
Vėlgi, patvirtinta, kad jiems tokia diagnozė netinka.
Įdomu suprasti, kaip kai kurie iš šių
gydytojų ir mokslininkų, kurie tyrė regėtojus,
patys patyrė gilių dvasinių išgyvenimų.
Man labai patinka daktaro Marco Marginelli istorija.
Daktaras Marco buvo karštas ateistas, kuris
netikėjo į Dievą ir buvo labai
antireligiškas.
Kaskart išgirdęs apie mistinio
reiškinio atvejį, jis vykdavo į tą miestą ar
miestelį ir bandydavo jį paneigti.
Išgirdęs apie Tėvo
Pijaus stigmas, jis nuvyko į San Džovanį Rotondą,
bandydamas jas paneigti.
Ir, manau, 1988 metais
jis nukeliavo į Medžiugorję.
Jis prisipažino bandęs rasti bet kokių įrodymų,
kurie parodytų, kad tai yra apgaulė.
Jis vyko su piligrimų grupe ir
patyrė keletą dalykų, kurie privertė jį jaustis
labai nepatogiai.
Viena moteris, serganti leukemija, buvo
stebuklingai pagydyta piligrimystės metu.
Jis tyrė regėtojus.
Jis tyrė EEG.
Jis suprato, kad jie patiria gilią pakitusią
sąmonės būseną ir kad ekstazės yra
autentiškos.
Bet jis sakė, kad tai, kas jį iš tiesų, iš tiesų
paveikė, buvo paukščių elgesys.
Prieš prasidedant apsireiškimams, prieš regėtojams
patiriant ekstazę, visi paukščiai lauke,
kaip jis pastebėjo, čirškėjo, burkavo ir buvo
neįtikėtinai triukšmingi.
Ir jis pastebėjo, kad tą sekundę, kai apsireiškimai
prasidėjo, kai regėtojai krito ant kelių
ir patyrė ekstazę, lauką persmelkė visiška tyla.
Net paukščiai nutilo.
Daktaras Marginelli aiškina, kad ta paukščių tyla,
ji jį persekiojo.
Ir praėjus keliems mėnesiams po grįžimo į Italiją,
jis tapo praktikuojančiu kataliku.
Kokia dovana.
Kokia malonė.
Koks gilus reiškinys, kurio metu paveikiama net gamta.
Net paukščiai gali nutilti
apsireiškimo akimirką.
Kartais žmonės manęs klausia, kodėl paukščiai
nutyla?
Mano požiūriu, tyla yra
pagarbos ženklas.
Tyla yra gilios pagarbos ženklas
akimirkos šventumui.
Pavyzdžiui, kai vyras yra įšventinamas į
kunigus, tą akimirką, kai vyskupas uždeda
savo rankas, nėra jokios muzikos, nėra
jokių kalbų, yra visiška tyla, siekiant pagerbti
to susitikimo šventumą.
Ir čia, man patinka, kaip apsireiškimo metu,
kai pasirodo Dievo motina, net gamta
gali būti paveikta į pagarbią tylą.
Taigi toje tyloje matome kažką daug
gilesnio.
Matome mistinę realybę, kuri kalba apie
antgamtinę gyvenimo dimensiją.
Ir šiuose moksliniuose tyrimuose mes taip pat matome
tokį žavų ryšį tarp tikėjimo ir proto.
Mūsų bažnyčia yra bažnyčia, katalikų religija,
kuri remiasi abiem ramsčiais – tikėjimu ir protu.
Ir mes taip pat matome, kaip šios madingos, ateistinės
kai kurių didžiųjų intelektualų teorijos,
nesugebančios pripažinti antgamtiškumo, bet traktuojančios
tokias mistines patirtis kaip patologijas, buvo paneigtos
moksliniais tyrimais.
Ir tie tyrimai padeda mums pamatyti, kad
vyksta kažkas labai gilaus, rodantys mums, kad
šie tikėjimo susitikimai pasižymi dideliu vientisumu
ir patikimumu.