Tai vienuolis, filmo "Palyginimai" herojus.
Istorijos, kurias tuoj pamatysite,
jam įvyko dar prieš užsivelkant abitą.
Jis buvo paprastas darbininkas.
Jis visai neseniai atėjo į vienuolyną,
kad taptų vienuoliu.
Anksčiau ar vėliau siela, ieškanti gyvenimo prasmės,
susitinka su Dievu.
Šis atradimas taip įkvepia,
kad žmogus tarsi ant sparnų skrenda.
Yra ir specialus žodis, kuriuo
vadinamas tas, kuris ką tik pažino Kūrėją -
neofitas, arba neseniai atsivertęs.
Sakoma, kad tuomet
Dievas neša žmogų ant rankų
ir jam parodo visą savo meilę,
kaip tėvas vaikui,
kad kuomet šiai sielai reiks
žengti savo kojomis,
ji prisimintų savo pirmąjį užsidegimą.
Dažnai pirmieji atsivertusiojo žygiai
būna labai karšti,
bet nelabai protingi.
"Askete, kas tau?"
Ypač tuomet, jei žmogus savinasi
Dievo duotas jėgas
ir vadovaujasi vien savo supratimu.
Apie tai žinodami, vienuolyne nė vieno
iškart nepašvenčia į vienuolius,
bet duoda paprastas klusnumo užduotis.
Pradedančius darbuotis
taip ir vadina - darbininkais.
Štai ir mūsų herojus
neseniai įtikėjo į Dievą
ir atėjo į vienuolyną,
kad taptų vienuoliu.
Tačiau jam ne taip jau lengva
buvo pradėti dvasinį gyvenimą,
nes jis apie viską sprendė pagal save.
Dvasiniame gyvenime
viskas turi vykti palaipsniui,
todėl dvasinio kelio pradžioje
svarbu neprisiimti daugiau,
negu galėsi pakelti.
"O juk nemiegojau!"
Bet juk jėgų tiek daug,
o meilė Dievui tokia karšta!
"Ech papasninkausiu!"
Čia ir prasideda neofito klaidos.
DIDYSIS PASNINKAS. NEOFITO KLAIDOS
ATLEIDIMO SEKMADIENIS.
(Istorija apie tai, kaip būti dėmesingam sau ir kitiems)
ATLEIDIMO SEKMADIENIS
"Viešpatie, pasigailėk!"
Tai aš ir sakau, atleisk jam.
- Aš atleidau. - Neatleidai.
100% atleisčiau.
Juk Kristus liepė iki 77 kartų atleisti.
Žiūrėk.
Broliai, kas čia dabar?
Tai viskas, ką tepadarėte?
Pakanka protinio darbo, o ką valgysim?
Ką jūs veikėt visą šį laiką?
Tiesiog...
Peiliu reikia dirbti, o ne liežuviu.
Nesupratau...
Ko nesupratai?
Čia mano!
Užtenka! Tu, einam pas vyresnįjį.
Neliesk, čia mano!
Einam pas vyresnįjį!
Tėveli, štai jis.
Tu gi, rodos, vienuoliu nori tapti.
Aš? Taip, noriu.
Tai prisimink: pridenk brolio nuodėmę
ir Dievas pridengs tavo nuodėmę.
O tu puoli teisintis, kaltinti.
Paieškok internete istorijos, kaip vyresnis brolis
prisiėmė jaunesniojo kaltę,
ir kas toliau buvo.
Pažiūrėsi ir papasakosi man. Supratai?
Ar manai, kad nemačiau, kaip jis apkeitė kibirus?
Bet žinai patarlę:
be nuolankumo nėra išgelbėjimo.
Taip, broli.
Viešpatie, pasigailėk!
Ir ką su juo daryti...
Sveiki, atsiprašau, galima paklausti?
Kur čia galima raštelius paduoti,
kaip į vienuolyną praeiti?
Raštelius? Panele, palaukit, ar jūs
apskritai suprantat, kur atėjot?
O kur, galų gale, jūsų galvos apdangalas?
Suprantate,
pas jus greitai prasidės
labai didelės problemos
su amžinuoju gyvenimu, suprantate?
Dėl jūsų broliai tiesiog krenta, suprantat?
Kur krenta? Susigundo, supratot?
Todėl malonėkit... Greitai, greitai!
Greitai, sakau!
Vaikšto čia... Su rašteliais!
Viešpatie, pasigailėk!
ir aš atleidžiu.
Pasigailėk manęs, nusidėjėlio!
Dievas atleidžia ir aš atleidžiu.
Pasigailėk manęs, nusidėjėlio!
Atleisk man, nusidėjėliui!
Dievas atleido ir aš atleidžiu.
- Atleisk ir tu man. - Atleidžiu.
Atleiskit ir jūs man, nusidėjėliui!
Ech, papasninkausiu!
Kur eini?! Visai jau...
Atleiskite man nusidėjėliui.
Pasninkas nesuderinamas su apmaudu ,
o atmintyje kaupiantys nuoskaudas ir patirtą blogį,
nors išoriškai meldžiasi ir pasninkauja,
panašūs į žmones, kurie semia vandenį
ir pila jį į kiaurą statinę.
Šventasis Efremas Siras
Tai pavariau!
Kas ten toliau?
ECH, PAPASNINKAUSIU!
Įdomu...
Taip, didysis pasninkas.
Taip, dykumų tėvų patarimai.
O, trys didžiojo pasninko kolonos:
malda, geri darbai ir... sausas pasninkas.
Sausas pasninkas?
A, čia, ką galima valgyti ir ko negalima.
Aišku.
Na argi taip sutinkamas didysis pasninkas?
Žodinė malda ir Evangelija.
Bus mažoka.
Gė-rio mei-lė.
Gėrio meilė.
O, šventieji juk sako,
kad pasninkaujant reikia daryti gerus darbus.
1, 2, 3, 4, 5, reikia imt.
Pasninkui? Imam.
O, čia tai daiktas.
Taip, kasdieniai skaitiniai didžiajam pasninkui.
Imam.
Taip, kas ten toliau?
Aišku.
Štai kur Piktasis slepiasi.
Uogienės gi galima?
Ar negalima?
Pagunda!
Netvarka.
Pirmyn.
Ech, papasninkausiu!
Taip, šitos dar neskaičiau.
Taip. Viešpatie, palaimink!
Kaip Jėzus dykumoje nieko nevalgė, negėrė ir nemiegojo...
Broliai, argi čia pasninkas?
Lygiau, taip.
40 dienų Jėzus dykumoj
nei valgė, nei gėrė, nei miegojo.
Nemiegojo...
O juk nemiegojo...
Broliai miega, o aš nemiegu.
Meldžiuosi, kaip dykumų tėvai!
O, džiūvėsiai.
Du šventi tyri džiūvėsėliai...
Dykumų tėvai apsiverstų kapuose, jei pamatytų,
kokie šiuolaikiniai vienuoliai...
Dykumų tėvai?
Taip, štai kur dvasios stiprybė - asketiškume!
Klausyk, askete,
o tu tik liežuviu šluosi?
Och, Viešpatie, pasigailėk!
Kristų ir apaštalus taip pat
vijo už pamokslus...
Fariziejai!
Žiūrėkit, ką radau - knygos iš asketo celės!
Viešpatie, pasigailėk!
Ir ką ten rašo?
Pirmoji ir pati sunkiausia
didžiojo pasninko pagunda -
Puikybė.
Ji pasireiškia tuo, jog žmogus
remiasi tik savo jėgomis,
neturėdamas nei žinių, nei patirties,
o tik karštą troškimą
raidiškai laikytis taisyklių.
Antroji didžiojo pasninko pagunda -
lyginti save su kitais,
kylanti iš tos pačios puikybės.
Šluok, šluok.
Kai žmogus sau sako:
jis negali, o aš galiu,
jis nepasninkauja taip griežtai, kaip aš,
iš čia kyla dar viena pagunda -
teisti kitus, kuri remiasi
savo pasninkavimo sureikšminimu.
Jeigu pasninkauju pagal taisykles,
esu teisingas krikščionis ortodoksas,
o kuris neišpildo pasninko taisyklių,
ne toks teisingas.
Visiškai teisingai.
Čia ką, apie mus?
Taip, broliai, broliai!
Jūs neteisingai viską supratote!
Aš jums tuoj viską paaiškinsiu.
Draugai... O, kunigas! Padėkit!
Jeigu žmogus pasninkauja ir puikuojasi,
manydamas, jog atlieka kažką reikšmingo,
tai visas jo pasninkas veltui.
Jis tuščiai švaisto savo jėgas.
Šventasis Paisijus iš Šventojo kalno
Taip... Kas toliau?
PRISIMELDĖ
Tėve mūsų, kuris esi Danguje, teesie šventas Tavo vardas, teateinie
Tavo karalystė, teesie Tavo valia, kaip Danguje, taip ir žemėje.
Kasdienės mūsų duonos duok mums šiandien ir atleisk mums mūsų kaltes,
kaip ir mes atleidžiame savo kaltininkams,
ir neleisk mūsų gundyti, bet gelbėk mus nuo piktojo.
Och, kokios ilgos pamaldos...
Nieko nesuprantu,
ką jis ten skaito...
Geriau melstis celėje.
Taip, celėje ir lengvai viskas skaitosi,
ir malda liejasi, ir miegas neima...
Viešpatie, pasigailėk!
Stebuklai!
Va kai celėje meldiesi, viskas kitaip.
Ir išvis kam kasdien į pamaldas vaikščioti?
Juk dykumų tėvai
kartą metuose priimdavo Komuniją ir viskas.
Celėje ir laikas nepastebimai praeina.
Ir lengva būti maldoje.
Taip, tai reikia daryti celėje.
Taip, Viešpatie, palaimink!
Och kaip malda eina!
Štai neapsakomas saldumas,
apie kurį dykumų tėvai kalbėjo...
Viešpatie Jėzau Kristau, Dievo Sūnau,
pasigailėk manęs nusidėjėlio!
- Viešpatie, pasigailėk! - Amen.
Mielas broli, klausyk, reikia pagalbos.
Vyresnysis prašo visų,
kurie laisvi. Kaip tu?
Nematai? Maldos pareigą atlieku.
- Bet... vyresnysis sako... - Aš užsiėmęs!
Matai, kiek daug dar turiu atkalbėti?
Va, šitą ir šitą, matei?
Taip kad aš užsiėmęs, viskas!
Tai nesupratau, o kaip...
Neleidžia pasimelsti!
Tokią maldą sugadino!
Viešpatie, kaip miego norisi...
Negalima miegoti...
Kaip čia neužmigus...
Tik neužmigti, tik neužmigti.
Tik neužmigti...
O planšetė kažkur buvo... Štai.
O čia tai įkliuvau...
Na, broli, tu duodi...
Miegantys kapuose...
Viešpatie, pasigailėk manęs nusidėjėlio!
Ai, neisiu šiandien į pamaldas.
Eisiu geriau celėje pasimelsiu.
Kaip dykumų tėvai!
Vardan Dievo Tėvo, ir Sūnaus, ir Šventosios Dvasios! Amen!
Kas gi čia?
A... Meldžiuosi...
Prisimeldei, broleli.
Iki iliuzijų. Ar žinai, kas tai?
Žinai, kas čia buvo iš tikrųjų?
Taip.
Viską grąžink į biblioteką.
Pasilik tiktai maldaknygę ir Evangeliją.
Supratai?
Turbūt ir į pamaldas nevaikštai?
O jei ateini, tai užmiegi?
Ir kojas skauda.
O čia malda liejasi!
Ir miegas neima.
Viešpatie, pasigailėk!
Vadinasi, taip.
Draudžiu per pamaldas melstis celėje.
Eisi į pamaldas kasdien
ir melsiesi kartu su visais. Supratai?
Rytoj po išpažinties persikraustysi pas brolius.
Supratai?
Koks tavo paklusnumas?
Klusnumas, na... Šluoju ir darau, kam palaimina.
Gal tave į kiemą išsiųsti?
Mėšlą mėžti.
Gal... Kaip palaiminsite.
Na gerai. Žinok, jei išgirsi balsus,
ar užuosi kvapus, ar šviesą pamatysi,
žegnokis ir melskis: Viešpatie, pasigailėk!
Supratai?
Taip, Viešpatie, pasigailėk.
Maldai labiausiai kenkia nekantrumas.
Jei kas šiandien pradėjo melstis,
o rytoj jau nori ragauti dvasinių vaisių,
tokie "greituoliai" nieko gero nepasieks,
tik gali susirgti puikybe
ir įpulti į nusiminimą arba iliuzijas.
Bet jeigu prie kantrybės pridedame laiką,
su pastovumu sujungiame apdairumą,
palikdami pačiam Viešpačiui
mūsų mažus, bet atkaklius vargus
vainikuoti malone, jos nereikės ilgai laukti.
Protoeirėjus Aremijus Vladimirovas
Viešpatie, pasigailėk!
Kas ten toliau?
Taip, "SAUSAS PASNINKAS".
Ir ko tu, broleli, košės, kaip visi, nevalgai?
Aš laikausi sauso pasninko.
Košė su vyresniojo palaiminimu.
Tai dėl jūsų silpnumo tokį palaiminimą davė.
Ech, sumenko šiandien vienuoliai.
Argi taip elgtųsi dykumų tėvai?
Tai didžiojo pasninko kolona -
sausas pasninkas.
O jie - "vyresnysis laimino"...
Einam valgyti, broli.
Jūs eikit, o aš čia...
Pašluosiu čia... Tuoj ateisiu!
Ir ko tu, broleli, košės, kaip visi, nevalgai?
Va dabar specialiai pavėluosiu
ir niekas man nesakys jokių
"košė su palaiminimu".
O tu ko taip vėlai? Jau pavalgė visi.
Tai aš... šiukšles ten nešiau.
Na va, niekas netrukdys.
Viskas bus pagal taisykles.
2 šventi tyri džiūvėsėliai.
- Ką čia valgai, broli? - Nereikia gąsdinti. - Ramiai, ramiai.
O štai ir pirštinės.
Vardan Dievo Tėvo, ir Sūnaus, ir Šventosios Dvasios. Amen.
Asketas...
Dangiškasis Viešpatie, tikrasis sielų Guodėjau...
Kas jam?
Na ir asketas...
Štai, du šventi tyri džiūvėsėliai.
Viskas pagal taisykles.
Ne taip, kaip kai kurie.
Garbė Dievui Tėvui, ir Sūnui, ir Šventajai Dvasiai.
Kaip buvo pradžioje, dabar ir visados, ir per amžius. Amen.
Tėve mūsų, kuris esi Danguje, teesie šventas Tavo Vardas,
teateinie Tavo Karalystė, teesie Tavo Valia...
Ar tau viskas gerai, broli?
Viskas normaliai.
- Kalbėtis šventovėje - nuodėmė. - Nuodėmė.
Mano brangus askete, einam į valgyklą.
Kad aš nenoriu valgyti. Jūs eikit,
o aš geriau pagulėsiu, pailsėsiu dar.
Na, kaip nori.
Taip darė dykumų tėvai.
Ar tau viskas gerai, broli?
Viskas gerai, puiku.
Ei, askete! Kas tau?
Tyri džiuvėsėliai... du šventi...
Sausas pasninkas.
Du šventi tyri džiūvėsėliai.
- Kas čia? - Džiūvėsiai ir vanduo.
- O kas palaimino?
Dykumų tėvai.
Klausyk, broli.
Ateis laikas ir pasninkausim.
O dabar reikia jėgų maldai ir klusnumui.
- Supratai? - Supratau.
Eik į valgyklą ir valgyk, kaip visi.
O ką su šitais daryti?
Tegu būna, gal dar pravers.
Du šventi tyri džiūvėsėliai.
Pavaišink džiūvėsėliu, broli.
Eikit sau...
- Asketas.
Be to, didysis pasninkas - visuomet pavasarį.
Mūsų rusiškas pavasaris -
sunkus išbandymas organizmui.
Pasninkas - tai ne sportas.
Čia reikia būti labai atsargiam.
Reikia turėti minty, kad net jei organizmas
pajėgus pakelti visą didįjį pasninką,
tai vis tiek didelė apkrova.
Kiekvienas pagal save
pasirenka pasninko griežtumą,
eina pas kunigą, viską papasakoja
ir prašo palaiminimo.
Tik toks pasninkas,
kokiam, realiai įvertinę savo galimybes,
gavome palaiminimą,
atneš mūsų sielai gerų vaisių.
Amen.
"Kas be saiko, tas iš Piktojo."
Sakydavo šventieji.
Pasninkauti reikia taip, kad liktų jėgų
paklusnumui ir maldai.
Be vyresniojo palaiminimo joks darbas
neatneš naudos...
...gavome palaiminimą, atneš mūsų sielai gerų vaisių.
Va, kaip reikia...
O aš...
O, močiutė.
Klausau.
Labas, močiute.
Taip... Taip, atvažiuosiu šiandien.
Ką? Pyragą? Tavo?
Aišku, valgysiu. Taip.
Viskas. Lauk. Iki.
Taip, koks kitas?
O, kaip tik!
MOČIUTĖS PYRAGAI.
Štai bilietai, važiuosi pas močiutę.
O gal aš, visgi, po pasninko geriau?
Va, pasninkas pasibaigs, ir aš iškart važiuosiu...
O tu vienuoliu nori tapti?
- Taip, noriu. - O vienuolystė nuo ko prasideda?
Nu, atsisakyti nuo visko žemiško...
- Nuo paklusnumo.
Vyresnysis palaimino važiuoti dabar.
Pirmyn. Su Dievu.
Paklusnumas...
O štai, anūkėli, ir tavo mėgstamas
pyragas su mėsa.
Nė vieno pasninkiško valgio.
Močiute, gal turi kokių bulvių?
Bulvės dar verda.
Už 10 minučių bus, anūkėli.
O tu, prašau, jau pradėk.
Štai vištytė. Štai
mėsa prancūziškai,
vytinta dešrytė.
Mišrainė su alyvuogėm, tavo mėgstama.
Močiute, tu ką?
Nežinai, kad didysis pasninkas?
Mėsos, oi, sviesto galima tik savaitgaliais.
Sausas pasninkas, supranti.
O tu man tokią pagundą suruošei.
Visokios vištytės, mėsytės, pyragas...
Aš gi...
Taip ir žinojau, kad pas tave nereikia važiuoti.
Na ir pagunda gi!
Na, pasninkas, ir kas.
Kada gi dar beatvažiuosi.
Aš taip stengiausi...
Suprask, dabar toks gyvenimas, esu vienuolyne.
Ten gi jau viskas.
Vienuoliai išvis mėsos nevalgo.
O dabar dar griežtas pasninkas. Supranti?
Su mėsa?
Žinai ką?
Pjauk pyragą.
Šaunuolis.
Štai lėkštutė.
Tuoj peiliuką atnešiu.
Paskui paatgailausiu.
Na ir gerai.
Valgyk, mano saulute, mano aukseli.
Na ir nutinka...
Močiutei džiaugsmas.
Aš tau dar įdėsiu išsivežti.
Na kur jau, išsivežti. Užtenka, močiute.
- Mano auksaplauki.
- Ir sau įsidėk. Prisėk, močiute.
Čia gi mano mėgstamas, su mėsa.
Valgyk, mano geruti.
Na, Viešpatie, pasigailėk.
Mano auksaskruosti.
Skanu?
Dar viena pasninko pagunda -
kaip laikomės taisyklių
būdami su artimaisiais.
Štai dažnas pavyzdys:
Žmogus atvažiuoja pas močiutę,
ar pas mamą, ar į svečius pas gimines.
Ir jie nori pavaišinti skaniais patiekalais,
kuriuos specialiai dėl jo paruošė.
Taip, taip, taip, taip...
O pateikalai, pasirodo,
ne pasninkiški.
Ką daryti?
Kartais reikia pasakyti:
"Ačiū, labai skanu, pamaitinote.
Dėkoju jums."
O kartais: "Atsiprašau, man pasninkas,
aš jus apie tai perspėjau.
Todėl man užteks arbatos su duona.
Ech, reikėjo močiutę perspėti.
Svarbu, kad pirmoje vietoje būtų žmogus,
o ne taisyklė.
Kitoje situacijoje, galbūt,
reikia atsisakyti vaišių,
pasakyti: "Taip, mėgstu jūsų pyragus,
bet šiandien neragausiu,
nors man ir gaila.
Mat kaip!
Na va, reikės eiti išpažinties.
Svarbiausia, kad nebūtume fariziejiški.
Kad neįžeistume savo svečių ar šeimininkų,
pas kuriuos atvykome.
Nereikia raidiškai laikytis įstatymo
ar pasninko.
- Štai taip. - Štai taip.
Ką daryti su tuo lauknešėliu?
Ir į vienuolyną negalima, ir išmesti gėda.
Man... galėtumėt...
Pavalgyti?
Prašau.
Svarbiausia nieko nepamiršt, pirmas, antras maišelis...
Viešpatie, palaimink.
Ir kalnas nuo pečių nukrito.
Ir gerą darbą padariau.
Būtent meilė, o ne tikėjimas, ne dogmatika,
ne mistika, ne asketiškumas, ne pasninkas ir
ne ilgi maldavimai
sudaro krikščioniškumo esmę.
Viskas praras prasmę, jei nebus svarbiausio -
meilės žmogui.
Šv. Lukas.
Oi, gundymas!
Kas ten toliau?
PILNA IŠPAŽINTIS.
...Mėsos, oi, sviesto galima tik savaitagaliais.
Sausas pasninkas, supranti, o tu man
tokią pagundą suruošei.
Vištytės, mėsytės, pyragai dar.
Taip ir žinojau, kad pas tave nereikėjo važiuoti.
Ech, įžeidžiau močiutę...
Ei, askete, apie ką svajoji?
Kas už tave šluos?
Ach, mano auksaskruosti.
Skanu?
Viešpatie, pasigailėk!
Tai močiutė, gundytoja!
O, vaistai nuo nuodėmės. Tai, ko reikia.
Tik pora puslapių.
Tiek daug? Nesupratau,
norėjau tik pora puslapių.
Kaip šitą išjungti? Viešpatie!
Kur stop mygtukas?
Išjungiam...
Viskas. Šlovė Tau, Viešpatie!
Svarbiausia - nieko nepraleisti.
Taip, gerai. Ir dėl šito reikia gailėtis.
O dėl šito, tai būtinai.
Taip, gerai, kitas.
Taip, dėl šito taip pat reik atgailauti.
Atgailaujam. Ir dėl šito reikia atgailauti.
Taip, šitas, pabrauksim...
Dėl viso pikto, atgailausiu dėl visko.
Juokiausi maldos metu,
prisiminęs ką juokinga.
Kada meldžiausi iš atminties,
praleisdavau žodžius ir
neteisingai kirčiavau.
Neklausiau vyresniųjų.
Oi, labai gailiuosi. Ir dar su manim
buvo taip, buvau kaltas.
Taip pat nusidėjau. Vargšą prastai pamaitinau.
Be reikalo kalbėjau apie Dievą.
Mano nevertu elgesiu
buvo pažemintas Dievo vardas.
Va, ir svarbiausia. Neseniai važiavau pas močiutę.
Ji paruošė nepasninkiškus valgius.
Aš pasakiau, kad nevalgysiu nieko,
išskyrus duoną ir bulves.
O ji tuoj į ašaras.
Taigi teko paragauti nepasninkiško maisto.
Viską pasakei, nieko nepamiršai?
Lyg ir viską.
Vardan Dievo Tėvo, ir Sūnaus, ir Šventosios Dvasios. Amen.
Viešpatie, pasigailėk.
Palaiminkite!
Vardan Dievo Tėvo, ir Sūnaus, ir Šventosios Dvasios. Amen.
Atleiskit, leiskit, praleiskit...
Gailėtis reikia nuoširdžiai,
įvardinant savo nuodėmes.
Nes jei perrašote tris puslapius
ir be jokio jausmo skaitote,
ką nuo knygų nurašėte.
Per išpažintį reikia gailėtis už nuodėmes.
Pasakot nuodėmę - gailiuosi.
Neapsakinėkite situacijų, aplinkybių,
neperkraukite detalėmis,
nes tarp jų pasimeta nuodėmės.
Ir nieko nekaltinkite per išpažintį.
Kalti esam mes patys.
Nes pasidavėm pagundoms.
Ir žinokite viena: kai einate išpažinties,
jei gailitės dėl savo nuodėmių,
bet su artimaisiais nesusitaikėte,
neatleidote artimui,
Viešpats nepriims jūsų asmeninės atgailos,
kaip rašo šventieji tėvai.
Jei turite ką prieš ką nors,
neatleidote jam savo širdyje,
nekalbant apie tai, kad patys turim prašyti atleidimo,
jei tik yra tokia galimybė,
tai tokia išpažintis netikra.
Vien bažnytinių apeigų atlikimu
nebūsite išgelbėti.
Taip fariziejai elgėsi.
Tikėjimu reikia gyventi.
Tikėjimu reikia kvėpuoti.
Močiutė. Viešpatie, močiutė.
Visai apie ją pamiršau...
Močiute, atleisk man nusidėjėliui!
Aš gi ir pats tau dar neatleidau savo širdyje.
Tai ką, taip išeina, kad aš be reikalo tuos
38 puslapius spausdinau...
Iš tikrųjų, tikėjimu reikia gyventi.
Tikėjimu reikia kvėpuoti.
Na, pakelk ragelį.
Alio.
Močiute.
Čia aš. Klausyk, močiute,
atleisk man, nusidėjėliui.
Įžeidžiau tave atvažiavęs.
Atleisk. Taip?
Taip.
Gerai.
Viešpatie, išgelbėk!
Šlovė Viešpačiui!
Atgailos pradžia - ne formalus ir abejingas
sutikimas pripažinti padarytas nuodėmes,
bet aiškus širdies pajautimas,
jog mano nuodėmingi veiksmai buvo neteisingi.
Svarbiausias išpažinties elementas -
susitaikymas su savo artimaisiais.
Eidamas prie taurės,
"pirma susitaikyk su tave nuliūdinusiais",
kaip rašoma Komunijos maldose.
Toliau,
GUNDYMAS.
Gundymas, taip, toliau, gundymas.
Tai gundymas, juk didysis pasninkas.
Gundymas, taip, didysis pasninkas, gundymas...
Taip, toks gundymas... košmaras...
Štai, kas čia - gundymas.
Didysis pasninkas...
Va čia gundymas...
Didysis pasninkas... Pastoviai būna gundymas...
Gundymas. Štai kame reikalas...
Šeimininkė neseniai koją išsisuko...
Didysis pasninkas...
Gundymas... Didysis pasninkas... Tokie gundymai..
Gundymas.
Atleiskit brolia, pavėlavau.
O tu į laikrodį žiūri, askete?
Na, gundymas čia...
Kurgi tu šluoji?
Na ir gundymas...
Na va, ir vėl gundymas. Didysis pasninkas.
Na ir gundymai...
Broliai, planšetės nematėt?
Čia palikau ir nerandu.
Čia tavo?
Mano! Kas leido paimti?
Nieko negali palikti.
Atleisk, vardan Kristaus. Viešpatie, pasigailėk.
Gundymas.
Ai, gundymas!
Neveikia... Gundymas.
Viešpatie, pasigailėk.
Ką?
Ką tu pasakei?
Sakau, tas... gundymas!
Didysis pasninkas!
Kur tu tai girdėjai?
Na ką jūs, nežinote?
Vienas senolis taip kalbėjo.
O aš iš piligrimės išgirdau.
Senolis pasakė, viena bobutė persakė,
Štai čia yra gundymas.
Taip išeitų, kad pasninkaudami
pasidarome beginkliai prieš blogį?
Aišku, kas ne.
Bažnyčia taip nemoko.
Viešpats niekada mūsų nepalieka.
Taigi tokie gundymai per didįjį pasninką -
tai maginiai prietarai,
neturintys nieko bendra su religija.
Juos kažkas paskleidė ortodoksų tikėjime
ir jie sau gyvuoja.
Šaukštas nukrito,
parkritot, ar tai gundymas?
Būna ir ką įžeidžiam,
ir vėl prisidengiam gundymu?
Argi Dievas nori, kad žmonės kentėtų?
Kažką pametėt, kažkas nukrito, sudužo.
Kažkas į ligoninę pateko.
Tuo siekiama pasiteisinti
- tai ne aš,
tai dėl didžiojo pasninko.
Gundymas?
Nereikia šio išganingo laiko
skirti prietarams, kad va
tuoj prasidės bėdos ir nelaimės.
Argi tai evangeliškas tikėjimas?
Aišku, kad ne!
Viešpatie, pasigailėk!
Pasninkas - išganingas laikas, o aš
prietarams pasidaviau...
Na ir gund...
Viešpatie, pasigailėk.
"Ir vėl gundymas!" -
dažnai sakome vietoj ir nevietoj.
Šis posakis ortodoksams krikščionims
pasidarė kvailu priežodžiu.
Visur vieni gundymai!
Visgi tikras gundymas - tai sielos egzaminas,
vedantis į atgailą,
mūsų ištikimybės ir meilės išbandymas.
Nu, kas toliau?
Viskas, paskutinė serija?
Gaila.
ATSIGAVĖJO
Šiandien kas? Lozoriaus šeštadienis.
Leidžiama valgyti žuvį.
Skanumėlis!
Gaila, kad mažai.
Laukia Didžioji savaitė.
Griežtas pasninkas.
Greitai pasninkas baigsis.
Och, atsigavėsim, broleliai.
Tik prisiminkit, skumbrė supjaustoma,
troškinama vyne,
koks skanumynas.
Baltame vyne, tik baltame.
Imama tokio dydžio mentė,
supjaustoma tokiais gabalais,
marinuojama, apibarstoma prieskoniais...
Patraukit kojas! Eikit dirbt! Ot, gurmanai!
Tai va, pomidorų, pipirų reikia...
Nagi užtilkit.
Taip. Šiandien kas?
Didysis antradienis.
Taip. Tolokai dar Velykos...
Bet per Velykas kiek valgių bus...
Ir Velykų pyragai, ir žuvis, ir grietinė
Atsigavėsiu...
O kurgi košė?
O kaipgi ten dykumų tėvai?
Pagal sauso pasninko taisyklę.
Ne, nu aš negaliu taip dirbti.
Kasgi čia? Juk neįmanoma taip dirbti.
Pasityčiojimas kažkoks.
Didžioji savaitė, o jie šašlykus kepa,
tiesiai vienuoliams po nosimi.
Išprotėjot.
Visai jau.
Ech, didysis penktadienis.
Oi, kaip norisi valgyti.
Bet iki pirmosios žvaigždės negalima.
O, riestainiai... Žuvytė...
Kurgi tu, pirmoji žvaigžde?
Pirmoji žvaigždė!
Ei, askete. Pirmoji žvaigždė per Kalėdas būna.
O šiandien - drobulės išnešimas.
Pirmoji žvaigždė!
Ei, askete, kur tu?
Ten...
Ech, atsigavėsiu.
Viešpatie, palaimink!
Viešpatie, atleisk!
Iš tiesų prisikėlė!
Kristus prisikėlė! Iš tiesų prisikėlė!
Nuo mūsų stalo jūsų stalui.
- O dėkojame. - Išgelbėk, Viešpatie.
O mes neturim, ką jums duoti... broliai.
Nežinau, tėve, ką mums su juo daryti?
Atsigavėjo.
Tai sauso pasninko laikėsi,
tai apsirijo, kad net į ligoninę papuolė.
Ech, broli, iš vieno kraštutinumo į kitą.
O ką pataria dykumų tėvai?
Jie pataria, kad viskam, broli, reikia saiko.
Ir pasninke, ir atsigavėjime.
Taip, broli.
"Kol pasninkas, susivaldome.
O kai pasninkas baigiasi,
pradedame sau leisti viską.
Ir tokiais kiekiais,
lyg niekame nebūtų nuodėmės",
kalbėjo šv. Teofanas Atsiskyrėlis.
Pasninko laikas yra pasirengimo žygdarbiui laikas.
O dabar prasidėjo laikas pačiam žygdarbiui.
Bus mažoka.