Skirkime laiko faktų analizei ir kaip evoliucija juos puikiai paaiškina.
Pirma, fosilijos.
Fosilijos yra geras evoliucijos įrodymas.
Tyrinėdami jas galime matyti, kaip organizmai keitėsi praeityje,
nes matome mažus palaipsnius pokyčius, kurie vyko per milijonus metų.
Kuo toliau į praeitį,
tuo labiau matome, kad viskas, kas gyva, išsivystė iš to paties pradinio taško.
Taip, to mane irgi mokė mokykloje.
Bet ar iš tikrųjų fosilijos yra geras evoliucijos įrodymas?
Paklausiau fosilijų eksperto dr. Günter Bechly.
Jis atrado 180 naujų fosilijų rūšių ir paskelbė per 160 mokslinių straipsnių.
Dažnai manoma, kad iškastiniai radiniai puikiai patvirtina Darvino teoriją.
Bet tai yra netiesa.
Teorija numato lėtus, o iškastiniai radiniai rodo greitus pokyčius.
Teorija numato, kad, mažais žingsneliais kaupiantis pokyčiams, atsiranda naujos formos,
tačiau iškastiniai radiniai rodo, kad jos atsiranda staiga iš nieko.
Pradėkime nuo garsiausio staigaus gyvybės formų atsiradimo geologijos istorijoje -
Kambro „sprogimo“.
Geologas Casey Luskin aiškina.
Beveik visi pagrindiniai gyvūnų tipai atsirado staiga, Kambro periode,
5-10 milijonų metų laikotarpyje, kas geologijoje tėra akimirksnis.
Kambro „sprogimo“ metu daugybė organizmų kūno planų atsirado be jokių tiesioginių evoliucinių pirmtakų.
Viename bestuburių zoologijos vadovėlyje teigiama, kad gyvūnų tipai atsirado pilnai susiformavę,
o fosilijų duomenys visiškai nepadeda suprasti šių rūšių ir skirtingų kūno planų kilmės.
Ar Kambro „sprogimas“ yra išimtis?
Nes įprastai girdime...
Fosilijų duomenys aiškiai rodo, kad organizmai neatsiranda staiga.
Staigus rūšių atsiradimas fosilijų medžiagoje
nėra išskirtinis atvejis, bet visur pasitaikantis dėsningumas.
Gyvybės kilmė, fotosintezės kilmė,
Avalono gyvybės įvairovės sprogimas, didžioji Ordoviko biodiversifikacija,
Silūro-Devono sausumos revoliucija,
Devono nektaro revoliucija ir staigus odontodų atsiradimas,
Karbono vabzdžių atsiradimo sprogimas, gyvybės atsigavimo šuolis Triase,
žydinčių augalų ir drugelių kilmė, paukščių atsiradimo šuolis,
placentinių žinduolių išplitimas, Žmogaus genties kilmė
ir vėlyvojo paleolito žmogaus kultūrinė revoliucija.
Tai rimtas didelių darbų sąrašas fosilijų aiškintojams.
Mokslinėje literatūroje atrandame žuvų atsiradimo sprogimą,
paukščių, dinozaurų, žinduolių atsiradimo šuolį.
Net mūsų Žmogaus genties kilmė buvo vadinama žmogaus evoliucijos „Didžiuoju sprogimu“.
Visoje iškasenų istorijoje matome, kad įvairūs organizmai atsiranda staiga,
o ne dėl palaipsnių pokyčių, kaip numatė Darvino teorija.
Karbono periodo viduryje atsirado pirmieji skraidantys vabzdžiai.
Stulbina tai, kad nėra jų pirmtakų fosilijų,
nėra patikimų pereinamųjų formų duomenų, tik greitai ir pilnai susiformavę modeliai.
Ar tokie fosilijų duomenys rodo, kad su Darvino teorija prasti reikalai?
Antropologas Jeffrey Schwartz, kuris palaiko evoliuciją, yra atviras.
Jis sako, kad dauguma pagrindinių organizmų grupių fosilijų medžiagoje
pasirodo visiškai išsivysčiusios, priešingai Darvino evoliucijos sampratai.
Kai kurie mokslininkai sako, kad radiniuose pokyčiai tik atrodo staigūs.
Tačiau jei tęsime kasinėjimus, pamažu rasime tarpines formas.
Beckley mano, kad šis paaiškinimas nebeįtikinamas.
Ir štai kodėl.
Įsivaizduokite, kad jūsų pomegis yra vaikštinėti paplūdimiu
ir rinkti jūrų žvaigždes bei sraigių kiautus.
Kiekvieną dieną randate ką nors naujo, bet ilgainiui tai ima kartotis
ir sulaukiate dienos, kai randate tik tai, ką jau turite.
Tada žinote, jog jau surinkote pakankamai mėginių, kad turėtumėte visą kolekciją.
Iš esmės šis metodas taikomas paleontologijoje,
siekiant statistiškai patikrinti fosilijų duomenis. Tai vadinama kolekcionieriaus kreive.
Daugumos organizmų grupių fosilijų duomenys yra pakankamai išsamūs,
kad būtume tikri, jog matomos spragos yra ne dėl per mažo pavyzdžių kiekio
ar nepilnai išlikusios fosilijų įvairovės, bet duomenys, kuriuos reikia paaiškinti.
Kai kurie evoliucionistai pripažįsta, kad daugelio pereinamųjų rūšių fosilijos neegzistuoja.
Jie teigia, kad tiesiog nebuvo pakankamai laiko, jog fosilijose išliktų pereinamosios formos.
Šios nuomonės laikėsi du evoliucionistai, pasiūlę pertraukiamosios pusiausvyros teoriją.
Ji teigė, kad rūšys keičiasi taip staigiai,
kad nėra pakankamai laiko išsisaugoti pereinamosioms formoms.
Taip jie aiškino pereinamųjų formų trūkumą fosilijose.
Tačiau pertraukiamoji pusiausvyra turi problemą.
Jei pokyčiai iš tiesų vyko per greitai, kad būtų užfiksuoti fosilijose,
tuomet buvo dar mažiau laiko genų kopijavimo klaidoms susikaupti ir lemti naudingus bruožus.
O evoliucijos teorija ir taip jau susiduria su milžinišku laiko trūkumu.
Skaičiuojant standartinio populiacijų genetikos vadovėlio metodais,
atsitiktinėms mutacijoms ir natūraliajai atrankai nepakanka laiko išvystyti pokyčiams, kuriuos matome.
Pažvelkime į banginių evoliuciją.
Teigiama, kad banginiai išsivystė iš sausumos žinduolių per 11 mln. metų,
bet ar to pakanka visoms mutacijoms, reikalingoms sukurti banginį?
Richard Sternberg turi du biologijos daktaro laipsnius,
dirbo tyrėju Smitsono institute ir nuodugniai ištyrė banginių evoliuciją.
Įsivaizduokite, kad ketinate panardyti su savo „Volkswagen“,
kad vandenyje jis galėtų pasiekti kelių šimtų metrų gylį.
Įsivaizduokite, kiek inžinerinių pakeitimų dėl to turėtumėte atlikti.
Na, panašiai kaip nuo keturkojo, sausumos žinduolio,
pereiti prie organizmo, galinčio gyventi jūroje:
ten gimdyti, žindyti jauniklius, nardyti kelių šimtų metrų gylyje, gaudyti žuvis ir pan.
Apie kiek pokyčių čia kalbame?
Turėjo pasikeisti 10 000-20 000 ar daugiau bruožų.
Ar nevaldoma evoliucija per turimą laiką galėjo sukonstruoti tiek daug prasmingų pokyčių?
Nors vieną naujos kūno dalį?
Tarkime, uodegos plaukmens atsiradimas.
Jei įsivaizduotume, kad tai susiję su dviem genais,
kai kuriais skaičiavimais, tiems dviem pokyčiams prireiktų maždaug 43 mln. metų.
Tam paprasčiausiai neužtenka laiko.
Galime matematiškai įrodyti, jog neįmanoma, kad Darvino evoliucija buvo būdas,
pagal kurį šios tariamos banginių pereinamosios formos palaipsniui išsivystė.
Darvinistinė evoliucija per turimą laiką negali sukurti
net uodegos plaukmens, jau nekalbant apie dešimtis tūkstančių pokyčių,
reikalingų sausumos žinduoliui paversti visaverčiu banginiu.
Tad jei Darvino pasiūlyti mechanizmai negali to padaryti per turimą laiką, kas gali?
Stephenas Meyeris, New York Times bestselerio "Darvino abejonė" autorius, paaiškina.
Kai atsiranda naujos gyvybės formos, reikia ir naujos informacijos.
Tai labai panašu į mūsų kompiuterių pasaulį.
Jei norite kompiuteriui suteikti naują funkciją,
reikia naujos programinės įrangos.
Kažkas labai panašaus ir su gyvybe.
Jei norite sukurti naują gyvybės formą, reikia naujų organų ir audinių.
Tačiau naujiems organams ir audiniams reikia naujos genetinės ir kitokios informacijos.
O ši informacija turi iš kažkur atsirasti.
Mes žinome, iš kur ji atsiranda.
Programuotojai, architektai, inžinieriai, menininkai -
visi jie gali sukurti kažką sudėtingo ir naujo, nes yra protingi.
O protingi asmenys mums žinomoje visatoje yra vieninteliai,
galintys tai sukurti.
Tai nėra argumentas iš nežinojimo,
bet išvada į geriausią paaiškinimą.
Mokslininkai šimtus metų tyrinėjo fosilijų medžiagą
ir dabar įrodymai yra aiškūs.
Jei tik nusiimtume materialistinius akinius ir pažvelgtume -
gyvos būtybės, kupinos funkcijų, tikslingumo ir sumanytos struktūros, neatsiranda atsitiktinai.
Būtent Protas sukūrė naujas gyvybės formas, įskaitant jus ir mane.
Mes nesame materialistai.
Mes matome žmogaus sielą.
Mes patiriame meilę.
Gyvename turėdami tikslą.
Mes kovojame už teisingumą.
Esame tylioji dauguma ir daugiau netylėsime.