Kaip mes čia atsidūrėme?
Tiesiogine prasme.
Ne tik jūs ir aš, bet ir visa, kas egzistuoja.
Kaip įmanoma bet kokia gyvybė?
Visata yra gyvybei priešiška vieta: saulės žybsniai,
kosminiai spinduliai, skriejantys asteroidai...
Mūsų egzistavimo tikimybė išties astronomiškai maža.
Galite manimi patikėti, aš esu astrofizikas.
Mano darbas – žvelgti į kosmosą, žvaigždes bei galaktikas ir bandyti atsakyti į
šiuos pagrindinius klausimus, susijusius su Visatos atsiradimu.
Tie, kurie yra religingi, turi atsakymą: Dievas.
Žemės atstumas nuo Saulės, atomo dydis ir tūkstančiai kitų didelių ir mažų
dalykų, kurie leidžia mums gyventi, kvėpuoti ir mąstyti, – visa tai atrodo
puikiai pritaikyta mūsų egzistencijai.
Daugeliui šis sumanymas rodo, kad yra Sumanytojas.
Tačiau grynai moksliniu požiūriu tikintieji susiduria su didele problema:
jie negali pateikti jokių neginčijamų šio tikėjimo įrodymų.
Kadangi trūksta svarių įrodymų, tikriausiai nenuostabu, kad daugiau kaip
70 % Nacionalinės mokslų akademijos narių skelbiasi esantys ateistai.
Tačiau ir jie turi didelę problemą.
Jei nėra Kūrėjo, kaip jie paaiškina Visatos, Žemės
planetos, žmogaus sąmonės egzistavimą?
Kaip jie paaiškina... bet ko egzistavimą?
Pasirodo, jie turi atsakymą,
ir jis tapo labai populiarus mokslininkų sluoksniuose.
Tai vadinama „daugialype visata“ (angl. multiverse),
ir, pasak daugelio mokslininkų, mūsų Visata – tai
toli gražu ne visa Visata.
Šie mokslininkai teigia, kad egzistuoja labai daug Visatų, ne viena ar dvi,
o begalinis jų skaičius.
Leiskite man paaiškinti:
Prieš 13,8 mlrd. metų įvyko Didysis sprogimas: iš kažko neįsivaizduojamai mažo
(mes tiksliai nežinome ko), Visata sprogo ir atsirado.
Kaip tai įvyko?
Kodėl tai įvyko?
Nesvarbu.
Nes tai įvyko.
Iš karto po Didžiojo sprogimo Visata sparčiai plėtėsi.
Pagalvokite apie burbulų pliūpsnį, besiveržiantį
iš smarkiai supurtytos gazuoto vandens skardinės,
vos tik ją atidarius.
Kosmologai tai vadina išsipūtimo teorija.
Visatai pučiantis ir plečiantis, burbuliukų Visatos auga, atsiskiria
ir tampa atskiromis Visatomis, kurių kiekviena pasižymi unikaliomis savybėmis.
Kitaip tariant, atsiranda naujos Visatos – ir ne tik saujelė,
o begalinis jų skaičius.
Kai kurios iš šių Visatų būtų per šaltos gyvybei, o kai kurios – per karštos.
Tačiau, esant begaliniam skaičiui, tikrai viena iš jų bus tinkama.
Trumpai tariant, jūs ir aš esame tik atsitiktinumas,
kuris, turint pakankamai Visatų, buvo neišvengiamas.
Bet palaukite, yra ir daugiau.
Kadangi Visatų yra tiek daug, pagal daugialypės
visatos scenarijų labai tikėtina, kad
viskas, kas tik gali nutikti, vienoje arba kitoje Visatoje ir nutiko.
Ta mergina, kuri su jumis išsiskyrė...
Jūs su ja susituokėte kitoje Visatoje.
Ar tai skamba šiek tiek perdėtai?
Šiek tiek per daug mokslinės fantastikos?
Na, tik ne tokiems Nobelio premijos laureatams kaip
Styvenas Vainbergas (Steven Weinberg) arba garsus kosmologas
Styvenas Hokingas (Stephen Hawking), taip pat
daugybei kitų, kurie nuoširdžiai tam pritaria.
Bet štai kas iš tiesų stebina.
Jie pritaria šiai idėjai žinodami, kad nėra nė vieno
svarbaus mokslinio įrodymo, kuris ją patvirtintų.
O kaip gali būti?
Nėra jokių galimybių pasiekti kitą Visatą.
Trumpai tariant, daugybė žymiausių pasaulio mokslininkų tiki tuo,
kas nebuvo ir, tikėtina, niekada nebus įrodyta.
Kaip jums tai skamba?
Tikriausiai taip pat, kaip ir žymiam fizikui Polui Deivisui (Paul Davies):
„Pasitelkti begalybę nematytų Visatų, kad
paaiškintume neįprastus tos, kurią matome, bruožus,
yra taip pat, kaip kreiptis į nematytą Kūrėją.
Galbūt daugialypės visatos teorija ir yra
apipavidalinta moksline kalba, bet iš esmės ji
reikalauja to paties tikėjimo šuolio.“
Arba, kaip pašmaikštavo G. K. Čestertonas, „Kai žmonės
nustoja tikėti į Dievą, nėra taip, kad jie netiki
niekuo, jie tiki bet kuo.“
Tikintiesiems daugialype visata tai galioja tiesiogine
prasme: tie patys mokslininkai, kurie atmeta Dievo egzistavimą
dėl įrodymų trūkumo, deda viltis į teoriją, kuri yra tokia visa apimanti ir miglota,
kad jos neįmanoma paneigti.
Tie, kurie tiki, kad Dievas sukūrė Visatą,
yra pakankamai intelektualiai sąžiningi, kad
pripažintų, jog tai daro remdamiesi tikėjimu.
Tačiau tie, kurie tiki daugialype visata, taip pat laikosi tikėjimo.
Jie tiesiog to nepripažįsta.
Taigi leiskite paklausti, kieno tikėjimo šuolis didesnis?
Aš esu Brajenas Kytingas (Brian Keating), Kalifornijos universiteto San Diege
fizikos profesorius, Preigerio universiteto bendradarbis.