Esame tik biologinės mašinos,
DNR sukurtos tam, kad ją perduotų.
Kaip visata sudaryta tik iš materijos, taip ir mes esame grynai fiziniai objektai.
Pasak natūralizmo, už fizinio pasaulio ribų nieko nėra.
Ko negalime išmatuoti, pamatyti ar paliesti, to ir nėra.
Vadovaudamiesi moksliniu metodu, atradome fizikos dėsnius, apibūdinimą to –
kaip įprastai ir nuosekliai veikia mūsų visata.
Tačiau pagal natūralizmą, žmonija nuo savo buveinės nesiskiria.
Kadangi visata paklūsta fizikos dėsniams, ir mes esame visiškai jiems pavaldūs.
Gali atrodyti, kad esate suformuoti laisvų savo pasirinkimų.
Bet, remiantis natūralizmu, laisvos valios nėra.
Kadangi žmonės tėra tik fizinės būtybės, mus saisto priežasties ir pasekmės dėsniai.
Mūsų šiandienos veiksmai turi fizines priežastis praeityje.
To rezultatas?
Visi mūsų veiksmai iš anksto nulemti nuo visatos pradžios.
Natūralistai nesišalina šios savo pasaulėžiūros išvados.
Biologas Ričardas Dokinsas ir neuromokslininkas Semas Herisas sutinka,
kad visi mūsų veiksmai yra priežastingai apspręsti.
Stivenas Hokingas pritarė, kad mokslinis determinizmas galioja ir žmonėms.
Laisva valia yra iliuzija.
Priėmus natūralizmą, pasaulis atrodo visiškai kitaip.
Žmogus lieka gamtos dėsnių malonės judinama marionetė.
Nors manome, kad už mūsų veiksmus atsakingas mūsų protas – klystame.
Nesant nematerialios asmens dalies, net ir mintys yra apspręstos.
Šios natūralistinės idėjos turi pasekmes.
Visuomenė kuriama pagal prielaidą, kad žmonės atsakingi už savo veiksmus.
Kaip galima bausti už netinkamą elgesį, jei neįmanoma elgtis kitaip?
Neturėdami laisvos valios, negalime būti nei
kaltinami, nei giriami už savo veiksmus ar sprendimus.
Ričardas Dokinsas tiesiog gūžteli pečiais, sakydamas, kad tai – vienas nenuoseklumų,
su kuriais tenka taikstytis.
Laimei, determinizmas nėra neišvengiama išvada.
Mat, nėra įrodymų, kad tai būtų tiesa.
Pats bandymas racionaliai pagrįsti determinizmą yra pasmerktas nesėkmei.
Juk norint manyti kažką esant tiesa, reikia laisvės įvertinti argumentus.
Bet, jei determinizmas yra teisingas, nelieka jokio tikro svarstymo.
Viskas yra ankstesnių priežasčių padariniai,
įskaitant ir determinizmo laikymąsi.
Natūralizmas taip pat nepajėgia patenkinamai paaiškinti mūsų protavimo.
Teigiama, kad žmogaus sąmonė ir smegenys yra tapačios.
Protavimas gali būti paaiškintas konkrečiomis smegenų būsenomis ir
neuronų veikla.
Bet čia trūksta logikos.
Juk fizinės smegenys teturi fizines savybes ir
neturi intelektinių ar psichinių.
Smegenys nebūna laimingos.
Jos taip pat nepatiria baimės.
Baimės iki fizinės smegenų būsenos redukuoti nepavyks.
Jei tarp protinės ir smegenų būsenų yra bent vienas skirtumas, tada jos
nėra tapačios ir natūralizmas yra neteisingas.
Tokiu atveju, kaip tinkamai paaiškinti protavimą?
Kaip suderinti mūsų gilią laisvos valios
pajautą su tuo, kaip fizika nusako pasaulį?
Atsakymas randamas pažįstamoje – sielos – sampratoje.
Tūkstančius metų manyta, kad siela
leidžia žmogui mąstyti ir rinktis laisvai.
Jei turime nematerialią sielą, kuri veikia mūsų
kūną, nesame pavergti fizinio determinizmo.
Natūralistinės pasaulėžiūros nepakankamumas
turėtų priversti mus pamąstyti
apie realybės prigimtį.
Ar yra nematerialus, visa grindžiantis pagrindas?
O gal dera tiesiog numoti ranka ir sakyti, kad tai
yra nenuoseklumas, su kuriuo turime susitaikyti?
Rinktis Jums.
Ačiū.